Přejít na hlavní navigaci Přejít na navigaci sekce
Aktuální stav ke dni 15. srpna 2024 / jiné volební období
Přejít na hlavní navigaci Přejít na navigaci sekce
Aktuální stav ke dni 15. srpna 2024 / jiné volební období
Výbor pro evropské záležitosti je jedním ze sedmi povinně zřizovaných výborů Poslanecké sněmovny (§ 32 zákona o jednacím řádu Poslanecké sněmovny), poprvé byl ustaven v květnu 2004 jakožto nástupce výboru pro evropskou integraci (zřizovaného od roku 1998). Výbor může projednávat věci, které mu přikáže Sněmovna, a věci, na nichž se sám usnese; ze své činnosti se zodpovídá Sněmovně (§ 34 JŘ).
Práce výboru je zaměřena zejména na následující úkoly:
Kontrola rozhodovacího (legislativního) procesu EU
Největší část práce výboru představuje projednávání dokumentů EU, tj. jak návrhů legislativních aktů EU (směrnice, nařízení, rozhodnutí…), tak i dokumentů informační povahy (zprávy, sdělení, konzultační dokumenty, tzv. bílé a zelené knihy…). Dokumenty EU jsou zasílány Poslanecké sněmovně přímo z institucí EU. Výbor se na své schůzi zpravidla usnáší, kterými dokumenty EU se bude zabývat na následující schůzi. Projednávání dokumentů EU bývá zakončeno přijetím usnesení výboru. Výbor pro evropské záležitosti má zvláštní postavení mezi ostatními výbory – pokud jeho usnesení není následně zařazeno na pořad schůze pléna, je považováno za vyjádření Sněmovny jako celku (§ 109a odst. 4 JŘ).
Sněmovna prostřednictvím výboru pro evropské záležitosti disponuje nástroji, které za určitých okolností mohou ovlivnit, přerušit či zastavit proces přijímání unijních legislativních aktů. Výbor může k návrhu nové unijní legislativy přijmout tzv. odůvodněné stanovisko (tedy konstatuje, že předkládaný návrh je dle jeho názoru v rozporu s principem subsidiarity[1]). Pokud takové stanovisko ve stanovené lhůtě přijme dostatečný počet národních parlamentů členských států EU, dojde ke spuštění tzv. mechanismu předčasného varování a národní parlamenty vystaví návrhu (jehož předkladatelem bývá v drtivé většině případů Evropská komise) tzv. žlutou, resp. oranžovou kartu, což ukládá předkladateli povinnost návrh přezkoumat a rozhodnout o jeho zachování, pozměnění či stažení.
Výbor často také využívá nástroje tzv. politického dialogu s Evropskou komisí spočívajícího v zasílání usnesení výboru ihned po jejich přijetí pro informaci Evropské komisi. Toto se zpravidla činí v případech, kdy výbor projednává politicky významné či aktuálně intenzivně projednávané návrhy aktů EU s výrazným přesahem do vnitrostátní legislativy nebo zásadní návrhy vedoucí např. k revizi jednotlivých politik EU. Cílem je již v prvotní fázi (bezprostředně po předložení návrhu) komunikovat výhrady Sněmovny k předkládanému návrhu či obecně informovat o postoji Sněmovny k návrhu, tak aby v průběhu dalšího projednávání v orgánech EU mohlo být její stanovisko případně zohledněno. V rámci posíleného politického dialogu má Sněmovna prostřednictvím výboru pro evropské záležitosti možnost také neformálně iniciovat přijetí nové unijní legislativy (tzv. zelená karta) – může připravit výzvu Evropské komisi k předložení nové právní úpravy či k přezkoumání, pozměnění anebo zrušení stávající úpravy. Aby mohla být zelená karta aktivována a Komise tak byla vyzvána k akci, je potřeba podpory dostatečného počtu národních parlamentů (obdobně jako u mechanismu předčasného varování výše, avšak v tomto případě se prozatím jedná opravdu pouze o neformální mechanismus vzniklý na základě dohody národních parlamentů s Komisí).
Kontrola činnosti vlády v záležitostech EU
Vláda k projednávaným dokumentům EU přikládá své předběžné stanovisko, tzv. rámcovou pozici. Výbor tedy spolu se samotným dokumentem EU projednává i onu pozici vlády k němu a ve svém usnesení se tak zpravidla vyjadřuje i k postoji, jenž vláda v daném případě při jednáních v orgánech EU zastává k projednávanému dokumentu EU (souhlas, odmítnutí, vyjádření podpory, vzetí na vědomí, atp.). Výbor si také může na svoji schůzi pozvat člena vlády před jednáním v Radě EU, aby podal informaci o pozicích, které bude za vládu ČR v Radě EU zaujímat (§ 109b JŘ). Silným nástrojem výboru vůči vládě je tzv. parlamentní výhrada, tj. stav, kdy vláda nemůže při jednání v Radě EU zaujmout k návrhu konečné stanovisko, dokud nebude dokončen postup jeho projednání ve Sněmovně. Vedle toho také ve vybraných případech týkajících se rozhodování o změně zakládacích smluv a přesunu pravomocí na Unii (§ 109i JŘ) vláda potřebuje k vyslovení souhlasu v Evropské radě či Radě EU tzv. předchozí souhlas Sněmovny. Žádost vlády o vyslovení předchozího souhlasu projednává nejdříve výbor pro evropské záležitosti a dává doporučení plénu Sněmovny, zda má být udělen.
Meziparlamentní spolupráce v rámci EU
S rozšiřujícími se pravomocemi národních parlamentů podstatně narůstá význam spolupráce s dalšími parlamenty členských států EU. Delegace výboru se pravidelně účastní jednání COSAC (Konference výborů pro evropské záležitosti parlamentů členských států EU) a velmi aktivně spolupracuje s partnerskými výbory zemí V4, s nimiž se setkává pravidelně každý půlrok. Výbor pravidelně vysílá své zástupce na častá, tematicky zaměřená výborová jednání v Evropském parlamentu za účasti zástupců národních parlamentů. Speciální formáty spolupráce poté představují meziparlamentní platformy (konference) k evropskému semestru, ke společné zahraniční a bezpečnostní politice EU, ke kontrole Europolu, ke koordinaci hospodářských politik atd.
Projednávání personálních nominací do vybraných orgánů EU
Výbor projednává personální nominace za ČR na evropského komisaře, soudce Soudního dvora EU a do orgánů Evropské investiční banky a Evropské banky pro obnovu a rozvoj. Vláda je povinna výboru tyto nominace předložit a nesmí o nich přijmout konečné rozhodnutí, než dojde k projednání ve Sněmovně (§ 109c JŘ).
[1] princip subsidiarity: Unie jedná (přijímá legislativní opatření) v oblastech, které nespadají do její výlučné pravomoci, pouze tehdy a do té míry, pokud cílů zamýšlené činnosti nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy na úrovni ústřední, regionální či místní (čl. 5 Smlouvy o EU)