Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Hovorí pán poslanec Pánis.
Poslanec SN S. Pánis: Pán poslanec Masopust tu povedal,
že je síce právnik, ale že nevie, či
jeho vedomosti sú využiteľné. Chcel by
som sa opýtať, či jeho vedomosti, ako komunistu,
boli za komunistickej totality využité?
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Myslím že sa vrátime k vážnejšiemu
tónu. Prosím pani poslankyňu Matochovú
aby sa ujala slova.
Poslankyně SN S. Matochová: Pane předsedající,
vážené paní poslankyně, vážení
páni poslanci, Hnutí za samosprávnou demokracii
- Společnost pro Moravu a Slezsko I považuje předložený
poslanecký návrh za pragmatické řešení
situace, kdy návrh federální ústavy
je hotov, nicméně neexistuje politické klima
jeho přijetí zejména proto, že není
řešen způsob přijetí ústavy
ve vztahu k národním radám. Z hlediska normativního
se nejedná o nový legislativní návrh,
nicméně je to návrh akceptovatelný
a způsobilý k projednávání.
Náš klub vzhledem k účasti jednoho z
navrhovatelů vyjádřil podporu tomuto návrhu
s jedinou výjimkou, kdy jsme zastávali jednoznačně
stanovisko v průběhu prací na přípravu
ústavy. Za situace, kdy přijetí nové
ústavy do konce nového volebního období
není sice vyloučeno, ale není ani zvlášť
pravděpodobné, je možné, že by
tato novela ústavního zákona představovala
poslední základ tohoto Federálního
shromáždění, které bylo původně
zvoleno jako ústavodárné do platného
ústavního stavu.
Za této situace se musíme dívat na navrženou
novelizaci z kontextu platného ústavního
zákona č. 143/1968 Sb. Pro nás je podstatné,
že se jedná o národnostní federaci zakotvenou
na dvou národních republikách. Výchozí
princip je jedině možný a nepřipouští
se princip jiný. Tím chci zdůraznit, že
moje argumentace nesměřuje proti národnostnímu
principu jako takovému. Právo národů
na sebeurčení jako obecná zásada mezinárodního
práva samozřejmě existuje, chci jenom zdůraznit
to, že to není jedině možný výchozí
princip pro státoprávní uspořádání.
V našem konkrétním případě
tento princip znamená nemožnost vytvoření
federace společného státu, pokud nebude vyjádřen
princip územní ve variantní formě.
Samozřejmě, že by bylo možné přijmout
toto i v případě Moravy - není vyloučeno
použití národnostního principu - ale
já osobně bych to nepovažovala za řešení
šťastné a domnívám se, že
to neodpovídá ani historicky ani.mentálně.
Mimochodem Moravské vyrovnání z roku 1905
bývá uváděno jako příklad
dokonalého řešení národnostní
otázky.
Ponecháme-li stranou existenci tzv. moravského národa
či jeho konstituování, tak se nedomnívám,
že je to skutečnost, kterou bychom mohli vyhodnotit
nyní. Ponecháme-li stranou výsledek těchto
parlamentních voleb, kdy se jisté procento obyvatel
vyjádřilo, že otázka státoprávního
uspořádání Moravy představuje
jistou preferenci a u vědomí existující
současné politické situace, dovolila bych
si navrhnout tři pozměňovací návrhy.
Chtěla bych říci, že na rozdíl
od závěrů ústavně právního
výboru se nedomnívám, že se nejedná
o kompetenční zásah do ústavy, ale
o určité minimální uznání
konsensu, kterému došlo v komisi na přípravu
ústavy tím, že se přistoupilo na to,
že varianta je pro budoucnost přijatelná. A
vzhledem k tomu, že z tohoto návrhu nevychází
následná úprava ústavních orgánů,
domnívám se, že je to požadavek do jisté
míry reálný a do jisté míry
oprávněný vzhledem k určitým
existujícím skutečnostem.
Mé návrhy jdou nad rámec navržených
tří hlav ústavy. Procedurálně
je tento návrh možný. Zdůrazňuji,
že se domnívám, že se nejedná o
koncepční zásah.
Navrhuji za náš klub, aby v čl. I odst. 1 ústavního
zákona č. 143/1968 SB., kde je uvedeno znění,
že ČSSR je federativním státem dvou
rovnoprávných (případně bych
navrhla bratrských) národů Čechů
a Slováků, a k tomu doplnit "a občanů
Čech, Moravy, Slezska a Slovenska, žijících
na jeho území". Domnívám se,
že kromě národnostního principu jako
výlučného by došlo tak k zakotvení
i principu územního a občanského.
Jestliže totiž pro Slovensko by byl národnostní
princip jediný možný přijatelný,
je třeba vycházet z určitých historických
skutečností na území bývalých
zemí Koruny české a je třeba vidět,
že postupně stejně musí dojít
k jakémusi návratu k tomuto stavu, kdy tyto země
byly konstituovány vždy na principu územním.
Dále bych navrhla v závěru ústavního
zákona, v čl. 140 odst. 1, kde se praví,
že území České republiky tvoří
dosavadní území českých krajů,
doplnit "a moravských". Pro ty, kdo nejsou detailně
seznámeni s touto problematikou, bych uvedla, že kraje
jako územně správní jednotky nadále
existují, ačkoliv krajské národní
výbory jako orgány státní moci a správy
byly zrušeny. Domnívám se, že kraj Jihomoravský
a Severomoravský jsou kraje moravské, nikoli české.
Nejedná se o žádný zásah do budoucnosti,
ale prostě se jedná o vyjádření
stavu, o kterém se domnívám, že určitým
způsobem platně existuje.
Dále navrhuji zařadit nový článek,
např. 141, kde by bylo stanoveno, že ustanovení
tohoto zákona nebrání tomu, aby dvoučlenné
státoprávní uspořádání
ČSFR bylo změněno ve vícečlenné.
Za těchto okolností - kdyby nedošlo k přijetí
pozměňovacích návrhů klubu
- bych to chápala tak, že k řešení
určitých skutečností nevedl ani radikální
návrh řešení ani cesta politického
konsensu a postoj, který jsme zde zaujali z vůle
našich voličů, byl postojem menšinovým,
což zajisté neznamená, že šlo o názor
nesprávný nebo neoprávněný.
Dovoluji si skončit tím, co jsem odpověděla,
když se mne na mnoha setkáních lidé
s jistou beznadějí ptali, co by oni mohli udělat
pro Moravu, když v zákonodárných sborech
není vůle najít porozumění
a řešení. Já jsem jim na to říkala:
"Naučte své děti lásce k Moravě.".
Myslím, že ani sama pro sebe jsem nenašla jinou
odpověď. (Potlesk.)
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Ďakujem, teraz má slovo pán poslanec Josef
Lux z Kresťansko-demokratickej únie, ktorý
prehovorí za svoj klub a pochopiteľne aj za seba.
Poslanec SN J. Lux: Vážený pane předsedající,
dámy a pánové, přál bych si,
aby nás smích nikdy nepřešel. Byť
spolu zásadně nesouhlasíme, usilujme o to,
abychom mohli zásadně nesouhlasit, ale také
se smát. Chce to samozřejmě také velkorysost.
Klub KDU podporuje myšlenku poslanecké sněmovny
a senátu. Dovolím si pouze několik poznámek.
Sídlo senátu v Bratislavě sice může
formálně vyjadřovat posílení
autority Slovenské republiky, ale fakticky se tím
bezesporu komplikuje jeho funkčnost. Tuto otázku
ovšem nepovažujeme za kardinální.
Ve společnosti existuje názorová pluralita.
Tato pluralita názorů je vyjádřena
pluralitou stran. Tato pluralita stran je manifestována
zastoupením v parlamentech. Toto je bezesporu úhelný
kámen demokracie. Legitimita vlády i legitimita
prezidentského úřadu je odvozena od legitimity
Federálního shromáždění.
Ve Federálním shromáždění
je konečná, to znamená známá
suma názorových proudů poslaneckých
klubů. Mám za to, že můžeme opakovaně
rozpustit vládu, ale není možné z důvodu
obtížného sestavení vlády rozpustit
parlament.
Nové volby zajistí další skupiny názorů
a problém se neřeší. Může
se opakovat. Základem tedy je parlamentní demokracie.
Uvedený návrh vychází z absence politické
a parlamentní kultury. Tuto absenci nelze řešit
předloženým návrhem, to je rozpuštěním
Federálního shromáždění.
Jsem přesvědčen, že je vždy možné
najít dohodu, byť třeba napotřetí,
napopáté, napodesáté.
Předkládám tyto pozměňovací
návrhy. Vypustit článek 42 odst. 1 a) a b),
vypustit čl. 42 odst. 3, čl. 65 odst. 4 nahradit
novým zněním: "Jestliže nově
jmenovaná vláda nezíská ve Federálním
shromáždění důvěru, postup
dle odstavce 2 a 3 se opakuje." Vypustit následné
odstavce 5, 6, 7 a 8.
Za velmi diskutabilní považujeme působnost
státního tajemníka jako člena vlády
na všech ministerstvech. Nutnost opačné občanské
příslušnosti k České republice
či Slovenské republice považujeme za krok zpět.
Chápu tento princip u senátu, ale jeho zavedení
v praxi moci výkonné povede více k jejímu
zneschopnění než posílení. Přeneseme
tím nekonečný řetěz kompetenčních
sporů z parlamentu na úroveň vlád
a ministerstev. Navrhuji proto vypustit z čl. 64 odst.
3.
Tyto naše návrhy považujeme za rozumné
a podstatné. Tento návrh zákona podpoříme.
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Ďakujem, to bol poslanec Lux. Teraz prosím poslanca
Bendu z KDS o slovo. S technickou poznámkou sa hlási
poslanec Mlynárik. Dostane prednosť. Pripraviť
sa môže poslanec Adámek a poslanec Skalický.
Pán poslanec Mlynárik má prednosť s
technickou poznámkou.
Poslanec SN J. Mlynárik: Vážení prítomní,
21. decembra 1929 Klement Gottwald končil svoju reč
slovami: "Prejde vás smiech, my tento svoj boj povedieme
bez ohľadu na obete, húževnato, cieľavedomo,
dokiaľ vaše panstvo nezmetieme." Takže - prejde
vás smiech. Pán Moric, bohužiaľ, nie ste
originálny.
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Slovo má poslanec Benda.
Poslanec SL V. Benda: Vážené Federální
shromáždění, poslanci Křesťansko-demokratické
strany si uvědomují velkou důležitost
a závažnost tohoto zákona. Jsme přesvědčeni,
že je to jedna z posledních závažných
a dobrých věcí, které tento parlament
ve svém funkčním období ještě
může a má vykonat. V každém případě
je to poslední věc, kterou můžeme udělat,
abychom naplnili tu jedinou zcela nepochybnou část
mandátu nás všech, který jsme dostali
od svých voličů, totiž abychom byli
ústavodárným shromážděním
a připravili novou federální ústavu.
Aby byla připravena celá federální
ústava, je technicky téměř vyloučeno.
Toto může být jediný poslední
krok tímto směrem a byl by to krok do značné
míry důstojný.
Proto naši poslanci - přes četné výhrady,
a to dosti zásadní, které máme jak
vůči koncepci tohoto ústavního zákona,
tak vůči řadě konkrétních
řešení - budou bezpodmínečně
hlasovat pro podporu ústavního zákona.
V témže duchu si dovoluji předložit tři pozměňovací návrhy. Tyto návrhy pokládáme za rozumné, ale neklademe je nikterak bezpodmínečně. Nebudou-li přijaty, stejně budeme pro zákon hlasovat, ba dokonce, pokud by se to ukázalo politicky vhodným, aby se rozšířila oblast sil, které ústavní zákon podpoří, tak jsme ochotni tyto své návrhy stáhnout.
To platí zvlášť o návrhu třetím,
který je návrhem naším. V prvních
dvou případech se připojujeme k návrhu
ODS na vynechání čl. IV odst. 1 návrhu
zákona a dále se připojujeme k návrhu
také ODS, ale ten návrh tady padl víckrát,
na nezavádění instituce těch státních
tajemníků na federálních ministerstvech.
Pokládáme to za krajně nepraktický
zásah do struktury výkonné moci.
Náš vlastní návrh se týká
čl. 53 a tam navrhujeme v odst. 2 a) škrtnout slova
"na návrh vlády schválený prezidentem
ČSFR" a následně - t.j. jen důsledek
toho opatření, kdyby prošlo -, a v témže
článku odst. 5 škrtnout konec věty "s
výjimkou čl. 51".
Stručné odůvodnění tohoto pozměňovacího
návrhu: Tento článek pojednává
v podstatě o mimořádných situacích.
Hovoří o pravomocech společného výboru
vydávat zákonná opatření v
těch přechodných obdobích, kdy parlament
nefunguje. Protože toto období bude kolem regulérních
voleb velmi krátké, jde především
o situace, kdy je parlament rozpuštěn a tudíž
existuje delší období, než budou vypsány
a proběhnou nové volby, než bude svolán
parlament nový. Domníváme se, že všechna
řešení tohoto návrhu zákona,
všechna řešení v parlamentní demokracii
směřují k rovnováze moci i za krizových
situací. Toto je evidentně krizová situace,
rozpuštění parlamentu, a protože tuto
krizovou situaci může vyvolat prezident a jedině
prezident, který jediný má právo parlament
rozpustit, nepokládáme za vhodné, aby funkčnost
společného výboru byla vázána
na prezidentům návrh. V dosavadním znění
může výbor přijmout zákonná
opatření jedině tehdy, jestliže mu to
se souhlasem vlády navrhne prezident. Domníváme
se, že by měl být zachován současný
stav, výbor by měl mít autonomii, on tady
reprezentuje dočasně neexistující
zákonodárnou moc a tudíž by na základě
normální zákonodárné iniciativy
kohokoliv, jak to předepisuje ústava, mohl vydávat
tento společný výbor zákonná
opatření. Tady by v krajních případech
prezident po rozpuštění parlamentu mohl zneschopnit
nebo učinit práce neschopným ten společný
výbor tím, že by mu nic nenavrhoval.
To je vše, ale opakuji, že nepřijetí našich
pozměňovacích návrhů nebude
pro nás důvodem pro to, abychom nehlasovali pro
zákon. Děkuji.
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Ďakujem pán poslanec Benda. Teraz vystúpi pán
poslanec Adámek z HSD SMS II. Pred ním s technickou
poznámkou pán poslanec Moric.
Poslanec SN V. Moric: Chcel som len pánu Mlynárikovi
povedať, že som skutočne veľmi rád,
že práve on tu citoval súdruha Gottwalda. Druhá
vec. Všimnite si, že som povedal "prejde vás
smiech", nie "prevalcuje". Myslel som, že
vás prejde, nie že vás zrazí, pán
Mlynárik. Takže aby ste si náhodou nemysleli,
že ma dáte k súdu.
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Myslím, že sme dobre pochopili, pán poslanec
Moric, čo ste povedal. (Poslanec SN V. Moric: Mlynárik
to nepochopil.) Myslím, že to pochopil aj on. (Poslanec
SN M. Moric: Ale až teraz.)
Poslanec SL J. Adámek: Vážený pane předsedající,
vážené Federální shromáždění,
v dodatku k návrhu ústavního zákona,
tisk 1071A, důvodová zpráva, se uvádí:
"Návrh je koncipován tak, aby úprava
moci zákonodárné, hlavy státu a moci
výkonné již mohla být inkorporovaná
beze změn do nové Ústavy ČSFR."
Dále se uvádí, že se v návrhu
uplatňují zásady federativního uspořádání,
charakteristické pro dvoučlenný společný
stát. V předloženém návrhu zákona
se tedy opět jednoznačně počítá
s národnostní dvoufederací na bázi
České a Slovenské republiky.
Hnutí za samosprávnou demokracii - Společnost
pro Moravu a Slezsko má ve svém volebním
programu podporovaném značnou částí
obyvatel Moravy a Slezska Československou spolkovou republiku
nebo federaci skládající se se ze tří
rovnoprávných a samosprávných subjektů
. Tento požadavek má ostatně i řada
dalších stran a hnutí jak parlamentních
tak neparlamentních a je obsahem četných
petic občanů do FS a ČNR. Předložený
návrh zákona však připouští
pouze vytvoření dvoufederace na národnostním
principu, jejíž stabilita je pochybná.
Pro poslance HSD - SMS II z Moravy a Slezska, kteří
na základě volebního programu dostali od
svých voličů mandát prosazovat spolkové
zřízení o více než dvou rovnoprávných
subjektech na územně správním principu
, je tento návrh zákona předjímající
dosavadní typ národnostní dvoufederace nepřijatelný,
a proto také pro něj, pokud v něm nebude
vytvořen prostor pro spolkové zřízení
o více než dvou rovnoprávných subjektech,
nebudou hlasovat.
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Ďakujem, pán poslanec Adámek. Teraz vystúpi
pán poslanec Skalický so stanoviskom klubu ODA.
Prečítam poradie ďalších. Ako prichádzali
prihlášky: Zdeněk Jičínský,
Peter Gandalovič, Ladislav Roman, Ján Mlynárik,
Miloš Zeman, Ladislav Vrchovský, Víťazoslav
Móric, Emanuel Mandler a Peter Kulan, ten je dvadsiaty
prvý písomne prihlásený. Zatiaľ
mám 21 prihlášok. Prosím, poslanec Skalický.
Poslanec SN J. Skalický: Vážený pane
předsedající, vážené dámy
a pánové, stojím před velmi obtížným
úkolem vám zdůvodnit pozměňovací
návrhy, které podal poslanecký klub ODA k
tisku 1212 a které už máte ve svých
lavicích. Jedná se o velmi obsáhlý
soubor pozměňovacích návrhů.
Nejprve bych vás rád seznámil s principiálními
východisky, ze kterých ODA při svém
přístupu k Ústavě čs. federace
vychází.
Především je to princip, že je to parlamentní
demokracie, která je tou formou vlády, jež
zaručí omezenou moc nad občanem a jež
naplní onu slavnou Madisonovu definici, že účelem
vlády je spravedlnost.
Za druhé je to princip, že má-li být
spravedlivé a přitom stabilní uspořádání
našeho společného státu, musí
být federací dvou rovnoprávných subjektů.
A konečně, že dělba pravomocí
mezi výkonnou a zákonodárnou mocí
musí být vyvážená, nemluvě
samozřejmě nyní o třetí moci
soudní, kterou se dnes nezabýváme.
Současný ústavní stav, ve kterém
se nacházíme, nám poskytuje věrný
obraz komunistické éry, která sice etablovala
demokratické parlamentní mechanismy, ale v pluralitním
politickém systému nejsou ani funkční,
ani vyvážené a stabilní. Při
přechodu z unitárního státu na federaci
(což se stalo jen na oko, neboť rozhodovaly mechanismy
zcela jiné, mimoústavní), byly s klidným
svědomím zabudovány do našeho ústavního
systému takové mechanismy, jež nás nyní,
nebudou-li opraveny, mohou velmi snadno dovést k politické
a ústavní krizi.
Připomeňme si základní funkce, které
parlament v našich podmínkách a parlament obecně
musí plnit. V našich podmínkách nepřímé
volby se domníváme, že parlament především
musí být schopný zvolit hlavu státu.
Za druhé musí zajistit zemi vládu, pokud
možno stabilní a přitom účinně
kontrolovanou, a tuto omezenou vládu umožňovat
přijímáním patřičných
zákonů.
Kontrola vlády zákonodárným sborem
přitom znamená především chránit
svobodu a ústavní práva občanů
na jedné straně, na druhé straně stanovovat
míru a způsob tvorby veřejných prostředků
a hospodaření s nimi. Aby tyto funkce mohl parlament
plnit, musí na základě pravidelných
voleb artikulovat většinovou vůli a musí
být s to takovou většinovou vůli vytvářet.
V této souvislosti bych se rád dotknul toho, co
zde pronesl pan poslanec Benčík. Pan poslanec Benčík
vychází z takového pojetí demokracie,
která vyžaduje totální konsensus všech
politických sil, všech názorů, které
ve společnosti panují. Konsensus vyššího
řádu, než je potřebný pro prosté
vládnutí, se obvykle v ústavních systémech
vyžaduje pro jistou úroveň zákonů,
které nazýváme zákony ústavními.
Ale možnost vykonávat vládu - byť omezenou
- parlamentním způsobem vyžaduje schopnost
tvořit většinu, a to většinu takovou,
která je vůbec schopna se utvořit.
Zde jsme právě u prvního úskalí,
které Federální shromáždění
musí řešit. Jak máme realizovat rovnoprávnou
federaci, jestliže je složena ze dvou různě
početných republik? Nikdo snad nepochybuje o tom,
že musíme zajistit rovnoprávnost občanů.
Ale zajistit pouze rovnoprávnost občanů znamená
zároveň majorizovat slabší část,
slabší subjekt ve federaci. Chceme-li zajistit zároveň
tuto rovnoprávnost, musíme zajistit také
paritu obou částí federace. Ale zajistit
pouze tuto paritu znamená na druhé straně
zavést nerovnoprávnost občanskou.
Řešením podle našeho názoru - a
není to názor jen náš, tento názor
zde zcela převládá - je dvoukomorový
parlamentní systém, který vyváženě
- zdůrazňuji vyváženě - zohledňuje
oba zmíněné principy. To znamená -
podle našeho názoru - že role obou komor musí
být rovnoprávná, ale že také
musí mít rovnoprávný vliv na rozhodování.
Dvě komory již máme, ale naše komunistické
dědictví obsahuje i institut zvaný zákaz
majorizace. Zákaz majorizace znamená, že jeden
ze zmíněných konstitutivních principů
majorizuje druhý, totiž národní nebo
republikový onen občanský. Rovnoprávnost
občanská se stává zcela irelevantní.
Pro fungování parlamentarismu zákaz majorizace
znamená hledat prostřednictvím voleb tři
různé většiny - a to je potenciální
ohrožení parlamentarismu jako takového.
Jestliže chceme tedy zabránit nadvládě
početnějšího z obou partnerů
a činíme tak institucí senátu, stojíme
ještě před problémem dalším.
Ten se týká jiné otázky než té,
kterou dnes řešíme. Týká se otázky
toho, že musí panovat konsensus mezi oběma
partnery o tom, o čem chtějí rozhodovat společně
a o čem chce rozhodovat každý sám. A
to je problém kompetencí.
Nechceme-li nějakou věc rozhodovat společně,
musíme ji vyřadit ze společného rozhodování.
Zde ovšem nemohu nedodat, že nechceme-li rozhodovat
společně o věcech bytostně konstitutivních
pro společný stát, pak nemůžeme
říkat, že společný stát
chceme. Ale to je jiná otázka.
Nicméně oddělené hlasování
v senátu znamená, že chceme o všem rozhodovat
sami - rozuměj: každý zvlášť
- a právě proto se otázka ano, či
ne zákazu majorizace u věcí, u nichž
panuje shoda, dohoda o tom, že o těchto věcech
budeme rozhodovat společně, stává
do jisté míry otázkou ano, či ne parlamentní
demokracii.
Od této úvahy se odvíjí náš
první pozměňovací návrh, který
spočívá v tom, že obě sněmovny
je třeba učinit rovnoprávnými, to
znamená dát jim stejné rozhodovací
pravomoci (až na výjimky, kde jde o personální
záležitosti, které stejně vyžadují
princip parity a mohou být tudíž svěřeny
pouze senátu). Ale zároveň s tím,
že bychom chtěli učinit obě sněmovny
rovnoprávnými, aby totiž zůstal rovnoprávný
onen princip národní a princip občanský,
zároveň musíme žádat zrušení
zákazu majorizace.
Tento princip, který jsem se zde pokusil vysvětlit,
je obsažen v našem prvním pozměňovacím
návrhu, který znamená nové znění
článku 43, 44 a v jistých konsekvencích
se týká i článku 45 a některých
dalších. Druhá součást prvního
návrhu, který považujeme za jeden celek - a
chceme o něm nechat hlasovat jako o bloku - zavádí
rovnoprávnost sněmoven. To lze realizovat tím,
že se vypustí celý současný dlouhý
odstavec 2 v článku 47 a bude se jen konstatovat,
že kromě odstavce 1 písmeno i) a j), což
je volba kandidátů na ústavní soudce
a vyjadřování se - tuším - k
jmenování velvyslanců, kromě těchto
působností, které bude vykonávat senát,
bude ke všem ostatním věcem třeba souhlasného
usnesení poslanecké sněmovny a senátu.
Promiňte mi malé přerušení, ale
rád bych se v této chvíli zeptal pana předsedajícího,
zda je nezbytné naplnit literu jednacího řádu,
totiž § 24 odstavec 1 a jestli za předpokladu,
že všichni poslanci mají tento komplex našich
návrhů k dispozici, je musím přednést
a přečíst.
Předsedající předseda SN M. Šútovec:
Domnievam sa, že s ohľadom na to, že všetci
majú príslušných 8 strán vašich
pozmeňujúcich návrhov, môžeme
sa uspokojiť s vašim úvodným výkladom.
Texty, ktoré sú pripravené a rozdané
budú potom slúžiť ako konkrétny
základ hlasovania. Tieto texty boli prerokované
vo výboroch.
Poslanec SN J. Skalický: Je-li s tím obecný
souhlas, nebudu vás unavovat obsáhlým čtením
našeho tisku.
Mám pár drobných poznámek k prvnímu
návrhu. Co se týče poslanecké sněmovny,
tento návrh zde byl již několikrát podán.
Jelikož poslanecká sněmovna zobrazuje občanský
princip v dvoukomorovém uspořádání
parlamentu, je zde skutečně nadbytečné
stanovovat podmínku pro usnášeníschopnost
způsobem, kterým to bylo učiněno.
Další znění je celkem patrné
z textu. Pro ústavní úroveň zákonodárství
v senátu, kde jsme si vědomi toho, že je třeba
dosáhnout toho, aby zájmy žádné
z republik nebyly majorizovány nějakou nahodilou
většinou, považujeme za šťastnější
než pro tuto oblast zákonů uplatnit zákaz
majorizace, pro senát uplatnit podstatně kvalifikovanější
většinu, než je tomu v poslanecké sněmovně,
totiž tříčvrtinovou.
Druhá otázka a druhý pozměňovací
návrh se týká toho, o čem jsem se
zmínil již v úvodu, a to jest volba hlavy státu.
Domníváme se, že Federální shromáždění
v ústavním systému, ve kterém je prezident
nepřímo volen, musí v ústavě
vyřešit problém, jak prezidenta zvolit. Nelze
- jak to činí, byť již podstatně
rozšířený návrh tisk číslo
1212 - stanovit několik kol a na závěr říci,
že podrobnosti stanoví zákon Federálního
shromáždění. Nelze problém volby
hlavy státu odkázat na normu nižší
právní síly, než je ústavní
zákon.
Dále se domníváme, že právě
vzhledem k tomu, že volba hlavy státu se může
stát otázkou kontroverze při napjatých
česko-slovenských vztazích, kdy poslanecký
návrh v posledním znění již připouští
značné zmírnění potřebné
většiny v dalších kolech volby, je nadbytečné,
aby se pro první kolo, resp. pro druhé kolo, stanovovaly
přísnější podmínky, než
je nakonec finální potřebná většina,
která ke zvolení hlavy státu je potřebná.