(1) Trestní příkaz
obsahuje
a) označení soudu,
který trestní příkaz vydal,
b) den a místo vydání trestního
příkazu,
c) označení obviněného
(§ 120 odst. 2),
d) výrok o vině
(§ 120 odst. 3) a uloženém trestu (§ 122
odst. 1),
e) výrok o náhradě
škody (§ 228 a 229 odst. 1,2), jestliže byl nárok
na její náhradu řádně uplatněn
(§ 43 odst. 2), f) poučení o právu
podat odpor.
(2) Trestní příkaz
se doručuje obviněnému, státnímu
zástupci a poškozenému, který uplatnil
nárok na náhradu škody. Obviněnému
se doručuje do vlastních rukou (§ 63 odst.
1,2). Má-li obviněný obhájce, doručí
se trestní příkaz též jemu.
(1) Obviněný, osoby,
které jsou oprávněny podat v jeho prospěch
odvolání, a státní zástupce
mohou podat proti trestnímu příkazu odpor.
Odpor se podává u soudu, který trestní
příkaz vydal, a to do 8 dnů od jeho doručení.
Osobám, které mohou podat odvolání
ve prospěch obviněného, s výjimkou
státního zástupce, končí lhůta
týmž dnem jako obviněnému. Jestliže
se trestní příkaz doručuje jak obviněnému,
tak i jeho obhájci, běží lhůta
od toho doručení, které bylo provedeno později.
Na navrácení lhůty se obdobně
užije ustanovení § 61.
(2) Byl-li podán proti
trestnímu příkazu oprávněnou
osobou ve lhůtě odpor, trestní příkaz
se tím ruší a samosoudce nařídí
ve věci hlavní líčení při
projednání věci v hlavním líčení
není samosoudce vázán právní
kvalifikací ani druhem a výměrou trestu obsaženými
v trestním příkazu. Jinak se trestní
příkaz stane pravomocným a vykonatelným.
(3) Je-li obviněný
stíhán pro trestný čin uvedený
v § 163a, může poškozený vzít
souhlas s trestním stíháním zpět
až do doby, než je trestní příkaz
doručen některé z osob uvedených v
odstavci 1. Zpětvzetím souhlasu se trestní
příkaz ruší a samosoudce trestní
stíhání zastaví.
(4) Byl-li vydán trestní
příkaz, může státní zástupce
vzít obžalobu zpět do doby, než je trestní
příkaz doručen některé z osob
uvedených v odstavci 1. Zpětvzetím obžaloby
se trestní příkaz ruší a věc
se tím vrací do přípravného
řízení.".
192. V § 321 odst. 1 větě
prvé se slova "nápravně výchovnému
ústavu" nahrazují slovy "ústavu
pro výkon trestu odnětí svobody".
193. § 324 se vypouští.
194. V § 331 odst. 1 větě
prvé se slova "nápravně výchovného
ústavu" nahrazují slovy "ústavu
pro výkon trestu odnětí svobody".
195. V § 331 odst. 2 větě
druhé se slova "nápravně výchovného
ústavu" nahrazují slovy "ústavu
pro výkon trestu odnětí svobody"
196. V § 331 se za odstavec 2 vkládá nový
odstavec 3, který zní:
"(3) Navrhne-li podmíněné
propuštění ředitel ústavu pro
výkon trestu odnětí svobody, v němž
odsouzený vykonává trest, nebo se k takovému
návrhu připojí, může rozhodnutí
o tom, že odsouzený se podmíněně
propouští, učinit se souhlasem státního
zástupce též předseda senátu.".
Dosavadní odstavec 3 se
označuje jako odstavec 4.
197. V § 333 odst. 2 se tečka
na konci nahrazuje středníkem a připojují
se slova: "to neplatí, postupuje-li soud podle
§ 331 odst. 3.".
198. § 333 odst. 3 zní:
"(3) Proti rozhodnutí
podle § 331 odst. 3 je přípustná stížnost
proti výroku o stanovení délky zkušební
doby. Proti ostatním rozhodnutím podle § 331
a 332 je přípustná stížnost,
jež má odkladný účinek.".
199. V § 334 odst. 3 větě
prvé se slova "nápravně výchovný
ústav" nahrazují slovy "ústav pro
výkon trestu odnětí svobody".
200. § 358 se vypouští.
201. § 360 včetně
nadpisu zní:
Podmínky výkonu vazby stanoví zvláštní
zákon.".
202. V § 361 odst. 1 větě
prvé se slovo "vyhledávací" nahrazuje
slovem "policejní".
203. § 364 zní:
(1) O zahlazení odsouzení
rozhoduje předseda senátu okresního soudu,
v jehož obvodu odsouzený v době podání
návrhu má nebo naposledy měl bydliště.
(2) O zahlazení odsouzení
mladistvého rozhodne soud, který rozhodoval ve věci
v prvním stupni.
(3) Proti rozhodnutí o
zahlazení odsouzení je přípustná
stížnost, jež má odkladný účinek.".
204. V § 366 odst. 2 se vypouštějí
slova "generální prokurátor nebo".
205. § 367 včetně
nadpisu zní:
V případech uvedených
v § 366 odst. 2 koná řízení a
bezdůvodnou žádost zamítá ministr
spravedlnosti. Může též nařídit,
aby
a) se trestní stíhání nezahajovalo,
v zahájeném trestním stíhání
se nepokračovalo a obviněný byl propuštěn
z vazby, nebo,
b) výkon trestu byl odložen
nebo přerušen,
a to až do doby, kdy bude
žádost o milost vyřízena.".
206. V § 380 odst. 1 se slova
"předloží věc" nahrazují
slovy "po právní moci rozhodnutí věc
předloží".
207. V § 380 se za odstavec 1 vkládá nový
odstavec 2, který zní:
"(2) Proti rozhodnutí
podle odstavce 1 je přípustná stížnost,
jež má odkladný účinek.".
Dosavadní odstavec 2 se
označuje jako odstavec 3.
208. § 391a zní:
Ministerstvo spravedlnosti se
zmocňuje, aby vyhláškou vydalo jednací
řád pro okresní a krajské soudy.
209. § 391b zní:
Ministerstvo financí se
zmocňuje, aby v dohodě s ministerstvem spravedlnosti
vyhláškou upravilo postup příslušných
orgánů při zabezpečování
a správě zajištěného majetku.".
Zákon č. 335/1991
Sb., o soudech a soudcích, ve znění zákona
č. 264/1992 Sb. a zákona České národní
rady č. 17/1993 Sb. se mění takto:
§ 12 odst. 3 písm. a) zní:
"a) ze soudce a dvou přísedících,
jestliže rozhodují jako soudy prvního stupně
v trestních věcech,".
Zákon č. 21/1992
Sb., o bankách se mění takto:
§ 38 odst. 3 písm. b) zní:
"b) orgánu činného
v trestním řízení za podmínek,
které stanoví zvláštní zákon;9)".
1. V ustanoveních trestního
řádu nedotčených změnami a
doplňky uvedenými v článku I tohoto
zákona se slova "prokurátor" nahrazují
slovy "státní zástupce", slova
"Generální prokuratura" se nahrazují
slovy "Nejvyšší státní zastupitelství"
a slova "generální prokurátor"
se nahrazují slovy "nejvyšší státní
zástupce".
2. K řízení,
které ke dni účinnosti tohoto zákona
konal vyhledávací orgán, je příslušný
vyšetřovatel; nemusí opakovat úkony
vyhledávacího orgánu, pokud byly provedeny
způsobem stanoveným dosavadními předpisy.
3. Pokud zákon v ustanoveních
o mimořádných opravných prostředcích
v trestním řízení hovoří
o státním zástupci nebo vyšetřovateli
a o rozhodnutí státního zástupce nebo
vyšetřovatele, rozumí se tím i prokurátor
nebo vyhledávací orgán a rozhodnutí
prokurátora nebo vyhledávacího orgánu
podle dosavadních předpisů.
4. Rozhodnutím okresního
nebo krajského soudu podle § 266a se rozumí
též rozhodnutí vojenského obvodového
nebo vyššího vojenského soudu podle dosavadních
předpisů.
5. Stížnost pro porušení
zákona podaná generálním prokurátorem,
o níž ke dni účinnosti tohoto zákona
nebylo rozhodnuto, se považuje za stížnost pro
porušení zákona podanou ministrem spravedlnosti.
6. Ministr spravedlnosti může
do tří let od účinnosti tohoto zákona
pověřit státní zastupitelství
vyřizováním podnětů k podání
stížnosti pro porušení zákona v
trestním řízení.
7. Okresní nebo krajský
soud, který převzal neskončenou věc
vojenského obvodového nebo vyššího
vojenského soudu, může pokračovat v
odročeném hlavním líčení,
pokud se nezměnilo sestavení senátu, nebo
není dán jiný důvod, pro který
je jinak třeba hlavní líčení
opakovat znovu (§ 219 odst. 2).".
8. V trestních věcech
krajského soudu jako soudu prvního stupně
se v hlavním líčení započatém
před účinností tohoto zákona
pokračuje v pětičlenném senátu
složeném podle dosavadních předpisů;
to neplatí, jestliže se za účinnosti
tohoto zákona hlavní líčení
provádí znovu.
9. Ministerstvo spravedlnosti
se zmocňuje, aby vyhláškou upravilo postup
státního zastupitelství při vyřizování
podnětů k podání stížnosti
pro porušení zákona v trestním řízení.
10. Ministerstvo spravedlnosti
se zmocňuje, aby vyhláškou stanovilo, ve kterých
případech přísluší odměna
za vyhovění dožádání orgánů
činných v trestním řízení
a určilo její výši.
Předseda Poslanecké
sněmovny Parlamentu se zmocňuje, aby ve Sbírce
zákonů České republiky vyhlásil
úplné znění zákona č.141/1961
Sb., o trestním řízení soudním
(trestní řád), jak vyplývá
z pozdějších předpisů.
Tento zákon nabývá
účinnosti dnem 1. ledna 1994.
Obecná část
Předkládaný
návrh novelizace trestního řádu vychází
z požadavku, aby před předpokládaným
přijetím rekodifikace trestního práva
procesního byly provedeny nezbytné změny
stávajícího trestního řádu.
Jejich cílem je odstranit vytýkané nedostatky
právní úpravy a při respektování
principu zákonnosti a zachování práv
stran trestního řízení vyplývajících
i z mezinárodních dokumentů dosáhnout
výraznějšího zjednodušení,
účelného odformalizování a
zrychlení trestního
řízení.
I když návrh v potřebném
rozsahu zjednodušuje stávající právní
úpravu a zbavuje ji často nedůvodného
formalismu, nemůže dosáhnout shora uvedeného
cíle jen tímto způsobem. Nutně musí
do určité a současně únosné
míry zasáhnout i do celkové koncepce trestního
řízení, která - byť již
částečně dotčena mnoha předchozími
novelizacemi, byla v zásadě formulována před
více jak 30. lety. Předkládaný návrh
se snaží potlačit v minulosti evidentně
přeceněný význam přípravného
řízení a posílit zásadu, že
těžištěm
dokazování je až řízení
před soudem, které se musí omezit na objasnění
těch skutečností, které mohou mít
význam pro rozhodnutí učiněné
v souladu se zákonem. Navrhuje se zrušit institut
vyhledávání jako jednu z dosavadních
forem přípravného řízení
a zavést jednotné
přípravné řízení formou
vyšetřování, řízené
vyšetřovatelem. Tím se dosáhne odstranění
formálního rozlišení orgánů
přípravného řízení,
které nemohlo dostatečně přihlížet
ke skutkové a právní náročnosti
jednotlivých objasňovaných věcí
a umožní se v resortu ministerstva vnitra daleko účinnějším
způsobem organizovat postup vyšetřovatelů
a jejich spolupráci s ostatními složkami policie,
zejména s kriminální policií. Rozsah
skutečností, které je třeba v přípravném
řízení objasnit, se omezuje na základní
skutečnosti podstatné pro rozhodnutí o vině.
Zároveň se výrazněji snižuje
administrativní náročnost tohoto stadia,
jako nezbytný předpoklad pro zaměření
činnosti orgánů činných v přípravném
řízení na pátrání v
terénu. Současně se odstraňuje možnost
vést trestní stíhání tzv. ve
věci jako jedné z možností, jak dosáhnout
faktického vyloučení naprosté většiny
práv obviněného a jeho obhájce v přípravném
řízení.
Požadavek zjednodušení
trestního řízení byl promítnut
i do stadia řízení před soudem nejen
dílčími změnami, ale i zavedením
nových institutů podmíněného
zastavení trestního stíhání
(tento institut lze aplikovat též v přípravném
řízení), a trestního příkazu,
které by měly výrazněji odlehčit
soudu, aniž by se rezignovalo na výskyt kriminality,
a umožnit tak, aby
soud v hlavním líčení projednával
především věci, které si takové
pozornosti skutečné zaslouží.
Návrh přihlíží
i k potřebě poskytnout větší
ochranu svědkům vystaveným pro jejich výpověď
nebo jen odhodlání svědčit verbálním
i násilným útokům. V souladu s převažující
tendencí i v evropských právních řádech
se posiluje kontradiktornost řízení v procesu
dokazování a více se přihlíží
k zásadě rovnosti stran soudního procesu.
Návrh rovněž posiluje ingerenci soudu do přípravného
řízení, pokud se rozhoduje
o závažných zásazích do práv
fyzických osob.
V neposlední řadě
se do návrhu promítá ústavou předpokládané
zrušení vojenského soudnictví.
Součástí
návrhu zákona jsou i návrhy dílčích
novelizací zákona č. 21/1992 Sb., o bankách
a zákona č. 335/1991 Sb., o soudech a soudcích,
ve znění pozdějších předpisů.
Do těchto návrhů se promítají
změny zamýšlené trestním řádem
tak, aby uvedené zákony vzájemně nebyly
v rozporu.
Realizace návrhu si nevyžádá
dodatečných finančních prostředků
ani není spojena s potřebou dalších
pracovních sil.
Zvláštní
část
K bodu 1 (§ 2 odst. 5)
Zásada zjišťování
objektivní pravdy, která je kategorií filosofickou,
vedla při aplikaci v právní oblasti k nutností,
aby orgány činné v trestním řízení
prováděly obsáhlé dokazování
ke každé i v podstatě zcela bezvýznamné
okolnosti činu. Proto se nahrazuje povinností zjistit
stav věci podstatný a významný pro
právní posouzení a tento stav dokázat
tak, aby učiněná zjištění
nevyvolávala důvodné, tedy rozumné
pochybnosti.
K bodům 2 a 3 (§
2 odst.7, 10)
Zákon mezi základní
zásady trestního řízení zařazuje
v § 2 odst. 7 a 10 i spolupráci orgánů
činných v trestním řízení
se zájmovými sdruženími občanů.
Tato zásada je pak konkretizována v jednotlivých
ustanoveních zákona a tím je limitován
rozsah uvedené spolupráce. Je proto nadbytečné
a rozporné tvrzení, které nad rámec
uvedených ustanovení míru spolupráce
předepisuje jako povinnost orgánů činných
v trestním řízení.
K bodu 4 (§ 2 odst. 14)
Ústava, ani jiný
právní předpis nestanoví, jaký
je v České republice úřední
jazyk. Tato skutečnost vyvolává zbytečné
obtíže, neboť v praxi se vyskytují případy,
kdy orgány činné v trestním řízení
vedou řízení nebo vyhotovují svá
rozhodnutí ve slovenském nebo polském jazyce
a osoby oprávněné podat proti těmto
rozhodnutím opravné
prostředky se domáhají překladu. Proto
(aniž by se tím řešila otázka úředního
jazyka) se stanoví povinnost orgánů činných
v trestním řízení vést řízení
a vyhotovovat rozhodnutí v českém jazyce.
K bodům 5 a 6 (§
8 odst. 1)
Do uvedeného ustanovení
se jednak promítá terminologie užívaná
pro označení některých subjektů
právních vztahů, jednak se výslovně
stanoví, že povinnost těchto subjektů
vyhovovat dožádáním majícím
zpravidla povahu jednoduchého sdělení (nikoliv
tedy např. znaleckého posudku)
nemá povahu úplatné služby, pokud nárok
na odměnu nevyplývá ze zvláštního
předpisu. Jednání o odměně
za zcela jednoduché úkony by zbytečně
zatěžovalo obě strany a výše této
odměny by většinou nepřesáhla
náklady, které by bylo třeba vynaložit
v souvislosti s účetní
evidencí odměny a její platby.
K bodu 7 (§ 8 odst. 2)
Navrhovaná změna
jednak souvisí se zrušením vyhledávacích
orgánů a kategorie vyhledávání,
jednak spočívá v rozšíření
práva vyžadovat údaje z daňového
řízení a bankovní informace v rámci
celého přípravného řízení,
tedy i před zahájením trestního stíhání.
Reaguje se tak na nelogický stav, že podle dosavadní
právní úpravy musel vyšetřovatel
namísto prověřování oznámení
podle § 158 tr. řádu zahájit trestní
stíhání, aby mohl vyžádat údaje
sloužící
jako podklad pro zvážení, zda k zahájení
trestního stíhání došlo důvodně.
Přitom při prověřování,
zda byl spáchán trestný čin, se vyšetřovatel
v některých případech bez těchto
informací neobejde (typicky u trestného činu
podle § 148 tr. zákona, ale i
dalších trestných činů souvisejících
s podnikatelskou činností nebo s tzv. praním
špinavých peněz). Právo státního
zástupce vyžadovat tyto údaje je podmíněno
souhlasem soudce, aby nedocházelo k nedůvodnému
vyžadování těchto údajů
v přípravném řízení
a zejména před
zahájením trestního stíhání.
Uvedená změna je v souladu s novelou zákona
ČNR č. 337/1992 Sb., o správě daní
a poplatků (zák. č. 157/1993 Sb.). Naopak
ji bude třeba promítnout do novelizace zákona
č. 21/1992 Sb., o bankách.
K bodu 8 (§ 10 odst. 2)
Podle stávající
právní úpravy v případě
pochybností o tom, zda určitá osoba je vyňata
z pravomoci orgánů činných v trestním
řízení, vydává závazné
stanovisko ministr spravedlnosti. Tento stav plně nevyhovuje
ústavnímu vyjádření vztahu
moci výkonné a soudní, a proto se rozhodování
těchto otázek přenáší
na nejvyšší soud. Tím bude i nadále
zachováno operativní rychlé rozhodování
a zajištěna vázanost všech orgánů
trestního řízení, včetně
celé soustavy soudů, takovým rozhodnutím.
K bodu 9 (11 odst. 2)
V případě,
kdy v řízení o některém z trestných
činů uvedených v § 163a vezme poškozený
souhlas s trestním stíháním zpět,
nemá obviněný možnost (pokud se cítí
nevinný) dosáhnout pokračování
v trestním řízení a vydání
zprošťujícího rozsudku. Navrhovaná
změna v tomto směru
zakládá stejný režim, jaký platí
v případě, kdy trestní stíhání
je zastaveno z důvodu abolice.
K bodu 10 (§ 12 odst. 1)
Navrhovaná úprava
vyplývá ze zrušení institutu vyhledávacích
orgánů.
K bodu 11 (§ 12 odst. 2)
Předpokládá
se, že stejné postavení, jaké má
v přípravném řízení
Policie České republiky, budou mít v řízení
o trestných činech určitých pachatelů
i pověřené orgány vojenské
policie a Vězeňské služby České
republiky, neboť v těchto případech
mají možnost orgány policie účinně
zastoupit.
K bodům 12 až 14
(§ 12 odst. 3 až 5)
V souladu s ústavou se
předpokládá k datu účinnosti
tohoto zákona zánik vojenských soudů
a jejich začlenění do obecné soustavy
soudů.
K bodu 15 (§ 12 odst. 10)
Vzhledem k tomu, že se nepředpokládá
zahajování trestního stíhání
ve věci, je třeba nově vymezit pojem přípravného
řízení. Zvolená formulace vychází
z koncepce promítnuté do § 160.
K bodu 16 (§ 12 odst. 11)
Otázka ukončení
skutku v případě, že obviněný
v jednání, pro které je stíhán
pokračuje i po zahájení trestního
stíhání, dosud v zákoně není
upravena, přestože má zejména z hlediska
posuzování recidivy nebo vztahu souhrnnosti značný
význam. Proto se v tomto směru vymezení pojmu
zakotvuje přímo v zákoně.
K bodům 17 až 19
(§ 13 až 15 a § 20 odst. 3)
Navrhované změny
souvisí se zrušením vojenské justice.
K bodu 20 (§ 26)
Stávající
příslušnost soudů k provádění
úkonů v přípravném řízení,
která se odvíjí od prokuratury, se navrhuje
omezit a tuto agendu soustředit výhradně
u okresních soudů. Tím dojde jednak ke zjednodušení
organizačních opatření souvisejících
se zajišťováním dosažitelnosti soudců,
jednak ke zrychlení řízení, neboť
soudem druhého stupně bude vždy příslušný
krajský soud, nikoliv až Vrchní soud v Praze.
Doplnění §
26 o odstavec 2 sleduje zamezení případů,
že státní zástupce by podal stejný
návrh u několika okresních soudů.
K bodu 21 (§ 30 odst. 1)
Formulace podmínek, za
nichž lze mít pochybnosti o nepodjatosti, vychází
z koncepce, že nestranný postup je třeba zajistit
tam, kde přichází v úvahu rozhodování
v trestním řízení. Z tohoto důvodu
se z výčtu osob, u nichž se podle zvláštního
postupu zkoumají námitky podjatosti, vypouští
zapisovatel. Vypuštění vyhledávacího
orgánu vyplývá ze zrušení tohoto
institutu.
K bodu 22 (§ 30 odst. 2)
Navrhovaná změna
je důsledkem zrušení kategorie vyhledávacích
orgánů.
K bodu 23 (§ 31)
Cílem nové úpravy
postupu při rozhodování o námitkách
podjatosti je dosáhnout zrychlení tohoto řízení
a vyloučit hromadně se vyskytující
případy účelového uplatňování
námitek podjatosti zejména ze strany obviněných
ve snaze zmařit nebo výrazně prodloužit
trestní řízení. Navrhovaná
úprava na jedné straně zachovává
právo stran námitky podjatosti uplatnit a dosáhnout,
aby o nich bylo rozhodnuto v dvoustupňovém řízení,
jednak umožňuje,
aby vznesení námitky automaticky neznamenalo zmaření
nařízeného úkonu (typicky hlavního
líčení).
K bodu 24 (§ 32)
Navrhovaná změna
vychází z koncepce jednotného přípravného
řízení, t.j. ze zrušení vyhledávání.
K bodu 25 (§ 33 odst. 1)
Do výčtu práv
obviněného v trestním řízení
se z důvodů přehlednosti zařazuje
odkaz na právo za podmínek dále uvedených
žádat o ustanovení obhájce.
K bodu 26 (§ 33 odst. 2)
Stávající
zakotvení práva na obhajobu prostřednictvím
obhájce v případech, kdy obviněný
nemá dostatečných prostředků
na zaplacení odměny, je v podstatě jen teoretickou
konstrukcí. Proto se zpřesňuje postup, jakým
toto právo zajistit.
K bodům 27 a 28 (§
36a)
Podmínky nutné obhajoby
v řízení proti mladistvému se upravují
tak, aby nedocházelo k mechanickému ustanovení
obhájce dospělému odsouzenému jen
proto, že se činu, pro který se řízení
vede, měl dopustit v době, kdy mu ještě
nebylo 18 let.
K bodu 29 (§ 38)
Nově formulované
ustanovení souvisí se změnou navrhovanou
v § 33 odst. 2 o způsobu zajištění
práva na obhájce v případě,
kdy obviněný nemá dostatečných
prostředků na úhradu obhajoby.
K bodu 30 (§ 40)
Dosavadní rozhodování
o zproštění obhájce obhajoby vázané
výlučně na návrh se ukázalo
nepraktické v situaci, kdy obhájce objektivně
nemohl nadále obhajobu vykonávat, avšak o zproštění
nepožádal. Proto se umožňuje, aby soud
v takových případech rozhodl i bez návrhu.
K bodu 31 (§ 41 odst. 2)
Změna souvisí s
návrhem na zrušení institutu vyhledávání
(§ 160 a násl.)
K bodu 32 (§ 45 odst. 2)
V případě,
kdy jsou splněny podmínky pro ustanovení
opatrovníka podle § 45 odst. 2, měl by orgán
činný v trestním řízení
mít povinnost opatrovníka ustanovit vždy a
nemělo by se ponechávat na jeho úvaze, zda
tak učiní.
K bodům 33 a 34 (§
53 odst. 1, 3)
Uvedená ustanovení
se upravují tak, aby korespondovala jednotnému způsobu
přípravného řízení,
t.j. vyšetřování, a dále zrušení
vojenského soudnictví.
K bodu 35 (§ 55 odst. 1)
Řada obviněných
se na adrese jejich jinak trvalého, případně
přechodného bydliště nezdržuje
a vznikají značné obtíže s doručováním
písemností. Proto se jako náležitost
protokolu o výslechu obviněného zdůrazňuje
uvedení adresy, na níž má být
doručováno.
K bodu 36 (§ 55 odst. 2)
Zejména v souvislosti s
objasňováním organizované kriminality
se vyskytují případy, kdy osoby vypovídající
jako svědci se stávají terčem nátlaku
nebo násilných útoků, jejichž
cílem je svědka zastrašit a ovlivnit tak jeho
odhodlání vypovídat. K ochraně svědků
v těchto případech se umožňuje
utajení jejich osobních údajů.
K bodu 37 (§ 59 odst. 1)
Výčet technických
prostředků, jejichž prostřednictvím
lze učinit podání, se doplňuje o telefax,
který je běžně využíván.
K bodu 38 (§ 60 odst. 4)
Změna v tomto ustanovení
souvisí se zrušením institutu vyhledávání.
K bodu 39 (§ 62 odst. 1)
Navrhované doplnění
souvisí se změnou uvedenou v § 55 odst. 1.
K bodu 40 (§ 62 odst. 2)
Uvedené ustanovení
umožňuje o doručení písemnosti
v případě potřeby požádat
policejní orgán. Tento způsob je nepraktický
zejména tehdy, když je třeba doručit
do místa, kde nemá policejní orgán
své sídlo. V těchto případech
bude praktičtější (a také lacinější),
když doručení provede orgán obce.
K bodu 41 (§ 62 odst. 4)
Vzhledem k tomu, ustanovení
odstavců 1 a 2 nezakládá obligatorní
doručování prostřednictvím
pošty, není důvodu v případě
neúspěšného pokusu o doručení
jiným subjektem než poštou ukládat nedoručenou
zásilku výhradně na poště.
K bodu 42 (§ 63 odst. 1)
Změna v tomto ustanovení
souvisí se zrušením institutu vyhledávání.
K bodu 43 (§ 63 odst. 2, 3)
Úprava postupu při
doručování do vlastních rukou se sjednocuje
s postupem, který platí v občanskoprávním
řízení a je zakotven v občanském
soudním řádu.
K bodům 44 až 48
(§ 64 až 66 odst. 1)
Uvedená ustanovení se upravují tak, aby odpovídala
situaci, že vyhledávání
jako forma přípravného řízení
odpadne a úkony vyhledávacích orgánů
zpravidla přejdou na policejní orgány. V
§ 66 odst. 1 se dále zvyšuje horní hranice
pořádkové pokuty tak, aby byla shodná
s hranicí platnou v občanském soudním
řízení.
K bodu 49 (§ 66 odst. 3)
Specielní úprava,
kdy namísto uložení pořádkové
pokuty dochází k předání věci
ke kárnému řízení, se ponechává
u státního zástupce, kde má vzhledem
k jeho služebnímu vztahu při výkonu
funkce své opodstatnění.
K bodu 50 (§ 68)
Navrhovaná změna
odráží skutečnost, že v přípravném
řízení se nadále obviněnému
bude obvinění sdělovat, nikoliv vznášet.
K bodu 51 (§ 69 odst. 5)
Navrhovaná změna
je pouze formulační povahy a jejím smyslem
je uvedení tohoto ustanovení do souladu s §
76 odst. 6 upravujícím obdobnou situaci.
K bodu 52 (§ 71)
Praxe dokazuje, že stávající
lhůty, na něž je trvání vazby
v přípravném řízení
a v řízení před soudem omezeno, jsou
především ve složitějších
věcech nepřiměřeně krátké
a v řadě takových věcí je třeba
opakovaně i cestou nejvyššího soudu lhůtu
trvání vazby prodlužovat. Tento postup zejména
ve skupinových věcech vede k tomu, že výraznou
část lhůty, na níž je trvání
vazby omezeno, neprobíhá vlastní trestní
stíhání, ale řízení
o prodloužení vazby jednotlivým
obviněným. Tím je do značné
míry popřen smysl, který limitování
lhůty trvání vazby má. Z těchto
důvodů se nově stanoví úprava
trvání vazby tak, aby se jednak omezilo a zjednodušilo
rozhodování o jejím prodlužování,
jednak umožnilo daleko větší část
doby, v níž
je obviněný ve vazbě, provádět
úkony trestního stíhání. Zároveň
se stanoví pevná a nepřekročitelná
doba trvání vazby v závislosti na tom, pro
jaký trestný čin je obviněný
stíhán.