95. Za § 249a se vkládají
nové § 249a a 249b, které včetně
nadpisu zní:
(1) Kdo protiprávně
obsadí nebo užívá dům, byt nebo
nebytový prostor jiného, přestože byl
v posledním roce pro přestupek téže
povahy postižen nebo pro takový čin odsouzen,
bude potrestán odnětím svobody až na
dvě léta, nebo peněžitým trestem.
(2) Stejně bude potrestán,
kdo oprávněné osobě v užívání
domu, bytu nebo nebytového prostoru neoprávněně
brání, přestože byl v posledním
roce pro přestupek téže povahy postižen
nebo pro takový čin odsouzen.
Kdo si neoprávněně
opatří platební kartu jiného nebo
předmět způsobilý plnit její
funkci, bude potrestán odnětím svobody až
na dvě léta, nebo peněžitým trestem
nebo propadnutím věci.".
96. V § 250 odst. 3 písm.
a) se vypouštějí slova "nebo výdělečně".
97. V § 251 odst. 1 se slova
" ukryje anebo na sebe nebo jiného převede"
nahrazují slovy "ukryje, na sebe nebo jiného
převede anebo užívá".
98. § 251 odst. 2 zní:
"(2) Odnětím
svobody na šest měsíců až pět
let bude pachatel potrestán, získá-li činem
uvedeným v odstavci 1 značný prospěch.".
99. V § 251a odst. 2 písm.
a) se vypouštějí slova "výdělečné
nebo".
100. § 253 odst. 2 zní:
"(2) Odnětím
svobody na šest měsíců až pět
let bude pachatel potrestán, získá-li činem
uvedeným v odstavci 1 značný prospěch.".
101. § 256 odst. 1 zní:
"(1) Kdo i jen částečně
zmaří uspokojení svého věřitele
tím že
a) zničí, poškodí,
zatají, zcizí, učiní neupotřebitelnou
nebo odstraní část svého majetku,
b) předstírá
nebo uzná neexistující právo nebo
závazek, nebo
c) svůj majetek zdánlivě
zmenšuje,
bude potrestán odnětím
svobody až na jeden rok nebo peněžitým
trestem.".
102. V § 256 se připojuje
odstavec 4, který zní:
"(4) Odnětím
svobody na dvě léta až osm let bude pachatel
potrestán, způsobí-li činem uvedeným
v odstavci 1 nebo 2 škodu velkého rozsahu.".
103. V § 256a se připojuje
odstavec 3, který zní:
"(3) Odnětím
svobody na dvě léta až osm let bude pachatel
potrestán, způsobí-li činem uvedeným
v odstavci 1 škodu velkého rozsahu.".
104. Za § 259 se vkládá
nový § 259a, který včetně nadpisu
zní:
(1) Kdo v souvislosti s výkonem pravomoci státního
orgánu, orgánu územní samosprávy
nebo soudu jinému mučením nebo jiným
nelidským a krutým zacházením působí
tělesné nebo duševní utrpení,
bude potrestán odnětím svobody na šest
měsíců až tři léta.
(2) Odnětím svobody
na jeden rok až pět let bude pachatel potrestán
a) spáchá-li čin
uvedený v odstavci 1 jako veřejný činitel,
b) spáchá-li takový
čin nejméně se dvěma osobami, nebo
c) páchá-li takový
čin po delší dobu.
(3) Odnětím svobody
na pět až deset let bude pachatel potrestán,
způsobí-li činem uvedeným v odstavci
1 těžkou újmu na zdraví.
(4) Odnětím svobody
na osm až dvanáct let bude pachatel potrestán,
způsobí-li činem uvedeným v odstavci
1 smrt.".
105. § 274 zní:
(1) Kdo z nedbalosti neprovede
rozkaz a tím zmaří nebo podstatně
ztíží splnění důležitého
služebního úkolu, bude potrestán odnětím
svobody až na jeden rok.
(2) Odnětím svobody
na šest měsíců až pět let
bude pachatel potrestán,
a) způsobí-li činem
uvedeným v odstavci 1 těžkou újmu na
zdraví nebo smrt, nebo
b) způsobí-li takovým
činem vážné ohrožení bojové
pohotovosti útvaru nebo jiný zvlášť
závažný následek.
(3) Odnětím svobody
na tři léta až deset let bude pachatel potrestán,
spáchá-li čin uvedený v odstavci 1
za branné pohotovosti státu nebo za bojové
situace.".
106. V § 287 odst. 1 se slova
"na šest měsíců až tři
léta" nahrazují slovy "až na jeden
rok".
107. V § 287 odst. 2 se slova
"tři léta až deset let" nahrazují
slovy "jeden rok až pět let".
108. V § 288a odst. 2 se
slovo "tři" nahrazuje slovem "dvě".
109. V § 288a odst. 3 se
slova "tři léta až deset" nahrazují
slovy "jeden rok až pět".
110. § 294 včetně
nadpisu zní:
Čin, který vykazuje
znaky trestného činu nenastoupení služby
v ozbrojených silách podle § 270 nebo znaky
některého trestného činu uvedeného
v této hlavě, na nějž zákon stanoví
trest odnětí svobody, jehož horní hranice
nepřevyšuje tři léta, není trestným
činem, jestliže stupeň jeho nebezpečnosti
pro společnost je malý.".
Zákon České
národní rady č. 200/1990 Sb., o přestupcích,
ve znění zákona České národní
rady č. 337/1992 Sb., zákona České
národní rady č. 344/1992 Sb., zákona
České národní rady č. 359/1992
Sb. a zákona č. 67/1993 Sb. se mění
takto: § 50 včetně nadpisu zní:
(1) Přestupku se dopustí
ten, kdo
a) úmyslně způsobí
škodu na cizím majetku krádeží,zpronevěrou,
podvodem nebo zničením či poškozením
věci z takového majetku, pokud škoda nedosahuje
částku nejnižší měsíční
mzdy stanovené právním předpisem,
3c) nebo se o takové jednání pokusí,
b) úmyslně neoprávněně
užívá cizí majetek,
c) úmyslně protiprávně
obsadí dům, byt nebo nebytový prostor jiného,
d) úmyslně oprávněné
osobě v užívání domu, bytu nebo
nebytového prostoru neoprávněně brání,
e) úmyslně ukryje
nebo na sebe nebo jiného převede věc, která
byla získána přestupkem spáchaným
jinou osobou, nebo to, co za takovou věc bylo opatřeno.
(2) Za přestupek podle
odstavce 1 písm. a), b) a e) lze uložit pokutu do
3000 Kč a za přestupek podle odstavce 1 písm.
c) a d) pokutu do 50000 Kč.".
1. V ustanoveních trestního
zákona nedotčených změnami a doplňky
uvedenými v článku I tohoto zákona
se slova "prokurátor" nahrazují slovy
"státní zástupce".
2. Trestnost činu křivé
výpovědi a nepravdivého znaleckého
posudku podle § 175 trestního zákona, který
byl spáchán před prokurátorem nebo
vyhledávacím orgánem, pokud konali vyšetřování
nebo vyhledávání podle trestního řádu,
nebo státním notářem nebo orgánem
hospodářské arbitráže,
pokud vykonávali rozhodovací činnost, anebo
před vyšetřovací komisí Federálního
shromáždění nebo České
národní rady, se posoudí podle dosavadních
předpisů.
3. Trest odnětí
svobody uložený před účinností
tohoto zákona za čin, který není trestným
činem, popřípadě jeho nevykonaný
zbytek, se nevykoná. Ustanovení o souhrnném
trestu se v takovém případě neužije.
Byl-li za takový čin a sbíhající
se trestný čin uložen úhrnný
nebo souhrnný trest, soud trest poměrně zkrátí;
přitom přihlédne ke vzájemnému
poměru závažnosti činů, které
od účinnosti tohoto zákona nejsou trestnými
činy a sbíhajících se trestných
činů.
Předseda Poslanecké
sněmovny Parlamentu se zmocňuje, aby ve Sbírce
zákonů České republiky vyhlásil
úplné znění trestního zákona,
jak vyplývá z pozdějších předpisů.
Tento zákon nabývá
účinnosti dnem 1. ledna 1994.
Obecná část
Vláda se na své
schůzi dne 7. července 1993 zabývala návrhem
novelizace trestního zákona, který tehdy
měl velmi úzké zaměření,
a přijala závěr, že je třeba
zpracovat takový návrh novelizace trestního
zákona, v němž by bylo přihlédnuto
k dalším námětům všech členů
vlády. Z tohoto důvodu byla od všech ministrů
vyžádána stanoviska k obsahu a rozsahu novelizace
a ta se stala podkladem pro zpracování návrhu.
Návrh byl připravován
v úzké součinnosti s Nejvyšším
soudem a Generální prokuraturou České
republiky, s soudci všech ostatních stupňů
soudů a se zástupci resortu vnitra. Bylo možné
v široké míře přihlédnout
k praktickým poznatkům a zkušenostem orgánů
činných v trestním řízení
z aplikace stávajícího trestního zákona
a realizovat zásadu, že předkládaná
novelizace by měla reagovat na praktické problémy
a nezaměřovat se na normativní řešení
teoretických a vykonstruovaných situací,
jež by mělo za následek
doplňování trestního zákona
o neživotná ustanovení, nebo o ustanovení,
která by se zbytečně zaměřovala
na speciálních situace, jež lze uspokojivě
posuzovat podle obecnějších ustanovení.
Předkládaný
návrh do určité míry souvisí
s již připraveným návrhem novelizace
trestního řádu. Některé zamýšlené
změny trestního zákona nebo trestního
řádu bylo třeba promítnout i do dalších
právních předpisů. Proto se souběžně
předkládají též novely zákona
o výkonu trestu odnětí svobody, zákona
o soudech a soudcích, zákona
o přestupcích a zákona o bankách.
Podstatné změny
trestního zákona, které se navrhují,
v obecné části spočívají
v novém vymezení pojmu škody způsobené
trestným činem, která má zásadní
význam pro rozhodnutí, zda spáchaný
skutek má být kvalifikován jako trestný
čin nebo jako přestupek a pro rozhodnutí,
zda jsou dány okolnosti podmiňující
použití vyšší trestní sazby.
Rozšiřují se též podmínky
pro využívání peněžitého
trestu, ať již ukládaného vedle jiného
trestu, nebo jako trestu samostatného. Navrhuje se
rovněž zrušení
stávající diferenciace výkonu trestu
odnětí svobody ve třech nápravně
výchovných skupinách, která je jeví
jako formální, s tím, že k zařazení
odsouzeného do příslušného ústavu
a v jeho rámci do určité skupiny dojde až
na základě všestranného
zhodnocení též jeho osobnosti a chování
ve výkonu trestu. V obecné části se
rovněž vymezují pojem pokračování
v trestném činu, který má značný
význam zejména při vymezení samotného
činu, při posuzování souběhu
trestné činnosti, nebo naplnění znaku
recidivy. V souladu s požadavky
teorie a praxe, ale i veřejného mínění
se v širším rozsahu vymezují hraníce
nutné obrany. Ve zvláštní části
trestního zákona se reaguje především
na nově se vyskytující formy trestné
činnosti související s rozvojem podnikatelských
aktivit, a to jednak úpravou
některých stávajících ustanovení,
jednak formulováním nových skutkových
podstat trestných činů.
V neposlední řadě
se trestní zákon (stejně jako i zákon
o výkonu trestu odnětí svobody) upravuje
tak, aby jeho ustanovení korespondovala situaci, že
po zániku ČSFR je v tomto znění aplikován
pouze v rámci České republiky.
S aplikací navrhované
novelizace nejsou spojeny nároky na další finanční
prostředky ze státního rozpočtu nebo
na další pracovní síly.
Zvláštní
část
Čl. I
K bodu 1 (§ 1)
Ustanovení se upravuje
tak, aby bylo zřejmé, že účelem
trestního zákona není jen ochrana společnosti,
ale i jejích zájmů, což se promítá
ve zvláštní části např.
do trestných činů proti životnímu
prostředí, proti týrání zvířat
atd.
K bodům 2 a 3 (§
7 odst. 3 a § 8 odst. 3)
Navrhované změny
sledují uvedení terminologie zákona do souladu
s ostatními právním předpisy (zejména
zákonem ČNR č. 283/1991 Sb., ve znění
pozdějších předpisů).
K bodu 4 (§ 13)
Meze nutné obrany se v
souladu s požadavky teorie i praxe rozšiřují
tak, aby její podmínky nebyly splněny jen
tehdy, jestliže obrana je naprosto nepřiměřená
povaze útoku. Respektuje se skutečnost, že
osoba jednající v obraně často nemůže
předem náležitě zhodnotit hrozící
nebo trvající útok a zvolit vždy
přesně adekvátní prostředky
obrany. Pojem nebezpečnosti útoku, který
je značně abstraktní, se nahrazuje pojmem
způsobu útoku, který především
jeho nebezpečnost charakterizuje.
K bodům 5 až 14
(§ 17 až 22)
Znění uvedených
ustanovení se upravuje tak, aby korespondovalo podmínkám,
které nastaly zánikem ČSFR a vytvořením
České republiky.
K bodu 15 (§ 29 odst. 1)
Po zrušení trestu
smrti zná trestní zákon jako výjimečný
trest jednak trest odnětí svobody, ukládaný
v sazbě od 15 do 25 let, jednak trest odnětí
doživotní trest odnětí svobody. Stávající
právní úprava i u nejpřísnějšího
trestu, t.j. doživotního odnětí svobody
připouští, aby po odpykání 20
let byl odsouzený podmíněně propuštěn
na svobodu. Z hlediska účinnější
ochrany společnosti jako jedné ze složek
trestu se navrhuje, aby v nejzávažnějších
případech, v nichž byl dříve
ukládán zpravidla trest smrti, mohl soud již
v odsuzujícím rozsudku vyslovit zákaz podmíněného
propuštění. Tím není dotčeno
právo prezidenta republiky udělovat milost nebo
amnestii.
K bodu 16 (§ 35 odst. 1)
Stávající
formulace podmínek, podle nichž se ukládá
úhrnný trest odnětí svobody, vychází
ze situace, že jednotlivé druhy trestů, které
lze za určitý trestný čin uložit,
jsou vždy taxativně uvedeny u jednotlivých
skutkových podstat ve zvláštní části
trestního zákona. Toto pravidlo neplatí,
pokud jde o tresty vyhoštění, zákaz
pobytu a zejména peněžitý trest, který
je ukládán velmi často (§ 57, §
57a odst.2 a § 53 odst. 2 písm. b). Proto se ustanovení
§ 35 odst. 1 pozměňuje tak, aby bylo
zřejmé, že při určení
druhu trestu za konkrétní trestný čin
je třeba aplikovat celý zákon, tedy ne jen
jeho zvláštní část.
K bodu 17 (§ 39 odst. 3)
Změnou uvedeného
ustanovení se sleduje jeho uvedení do souladu s
terminologií používanou zákonem ČNR
č. 555/1992 Sb.
K bodu 18 (§ 39a)
Zařazování
odsouzených do nápravně výchovných
skupin prakticky na celou dobu výkonu trestu již při
vyhlašování odsuzujícího rozsudku
v závislosti jen na tom, zda jíž v minulosti
byli soudně trestáni, se ukázalo jako nevyhovující
a příliš formální. Proto se navrhuje
změna tohoto principu spočívající
jednak v tom, že se zakotvuje větší diferenciace
výkonu trestu, jednak v tom, že rozhodnutí
soudu o zařazení má rozhodující
význam jen pro počáteční dobu
výkonu trestu. V závislosti
na chování odsouzeného, výsledku především
psychologického vyšetření a jeho přístupu
k plnění povinností se úpravou obsaženou
v novele zákona o výkonu trestu odnětí
svobody rozšiřuje možnost přemístění
odsouzeného do jiného typu ústavu.
K bodu 19 (§ 46 odst. 2)
Okruh titulů a vyznamenání,
na které trest ztráty čestných titulů
a vyznamenání dopadá, se vymezuje tak, aby
postihoval jak tituly a vyznamenání udělené
za trvání federace, tak i po vzniku samostatné
České republiky.
K bodům 20 a 21 (§
47 odst. 2 a § 48)
Znění uvedených
ustanovení se upravuje v souvislosti s předpokládaným
zánikem vojenských soudů. Podmínky
uložení ztráty vojenské hodnosti jsou
rozdílné od podmínek pro uložení
nepodmíněného trestu odnětí
svobody, a proto se navrhuje možnosti uloženi těchto
trestů na sebe nevázat.
K bodu 22 (§ 50 odst. 1)
Okruh činností,
na něž se může vztahovat trest zákazu
činnosti, se vymezuje tak, aby bylo možné zakázat
i výkon činnosti, k níž není
třeba zvláštního povolení, ale
kterou postačí např. podle živnostenského
zákona pouze ohlásit.
K bodu 23 (§ 53 odst. 1)
Horní hranice sazby peněžitého
trestu se zvyšuje jednak v závislosti na růstu
cen od její poslední úpravy, jednak proto,
aby bylo možné účinně postihnout
bezdůvodné obohacování závažnou
majetkovou trestnou činností, kterou jsou v poslední
době způsobovány výrazně vyšší
škody. Naopak se nedoporučuje zvyšovat horní
hranici sazby náhradního trestu odnětí
svobody, ukládaného pro případ, že
by výkon peněžitého trestu mohl být
zmařen. Zásady pro jeho
stanovení uvedené v § 54 odst. 3 by totiž
při zvýšení sazby náhradního
trestu vyvolávaly stav, že v řadě případů
by nebylo možné vedle nepodmíněného
trestu odnětí svobody uložit peněžitý
trest (a zároveň náhradní trest odnětí
svobody) v adekvátní výši.
K bodům 24 a 25 (§
54 a 55)
Stávající
znění uvedených ustanovení neřeší
otázku postupu v případě, kdy v uvedené
jednoroční lhůtě byl pachatel znovu
odsouzen a nenastaly účinky zahlazení odsouzení
ze zákona. Tuto situaci je možné řešit
dvěma způsoby - buď upravit § 69 v tom
směru, že o zahlazení bude soud rozhodovat
na návrh, nebo zahlazení takového odsouzení
ze zákona nevázat na běh lhůty. Navrhují
se obě řešení, přičemž
kriteriem jejich užití je forma zavinění,
kterým byl čin spáchán. Odsouzení
k samostatnému peněžitému
trestu za trestný čin spáchaný z nedbalosti,
nebo k trestu propadnutí věci není natolik
závažné, aby bylo třeba upravovat zvláštní
podmínky a režim pro jeho zahlazení. Navíc
stávající úprava vycházející
z toho, že k zahlazení ze zákona dojde
až po určité lhůtě působí
potíže, neboť rejstříku trestů
jsou nová odsouzení vždy oznamována
s určitým zpožděním.
K bodu 26 (§ 57)
Znění uvedeného
ustanovení se upravuje tak, aby korespondovalo státoprávnímu
uspořádání po 31.12.1992. V souladu
s ustálenou soudní praxí se uložení
trestu vyhoštění vylučuje též
u osoby, která sice není občanem České
republiky, ale byl jí přiznán statut uprchlíka.
K bodu 27 a 28 (§ 61)
Podmínky pro podmíněné
propuštění z výkonu trestu odnětí
svobody se zbavují bezobsažných emocionálních
přívlastků. Vypuštění
odstavce 2 souvisí se zrušením nápravně
výchovných skupin.
K bodu 29 (62 odst. 3)
Do uvedeného ustanovení
se promítá změna obsažená v §
29 odst. 1 návrhu.
K bodu 30 (§ 66)
Navrhované změna
souvisí s právní úpravou obsaženou
v zákoně ČNR č. 283/1991 Sb., o Policii
České republiky, ve znění pozdějších
předpisů.
K bodu 31 (67 odst. 2)
Z běhu promlčecí
doby se navrhuje vyloučit zkušební dobu podmíněného
zastavení trestního stíhání.
Jinak by totiž mohlo u nejméně závažných
deliktů (kde také podmíněné
zastavení trestního stíhání
přichází v úvahu) dojít k promlčení
trestního stíhání již v průběhu
zkušební doby a tím by institut podmíněného
zastavení trestního stíhání
ztrácel smysl.
K bodu 32 (67 odst. 3)
Navrhované úpravy
souvisejí se změnami trestního řádu,
kde se předpokládá zrušení vyhledávání
a institutu vznesení obvinění.
K bodu 33 (§ 68 odst. 2)
Uvedené ustanovení
se doplňuje tak, aby bylo zřejmé, kdy začíná
ohledně zbytku trestu běžet promlčecí
doba v případě, že odsouzený
byl z výkonu trestu odnětí svobody podmíněně
propuštěn.
K bodu 34 (§ 69 odst. 1)
Podle dosud platné právní
úpravy uplynutím jednoho roku od výkonu peněžitého
trestu ze zákona nastávají účinky
zahlazení odsouzení. Širším vymezením
podmínek, za nichž lze tento trest uložit a výrazným
zvýšením horní hranice zákonné
trestní sazby tohoto trestu došlo k tomu, že
je v daleko větší míře ukládán
jako trest samostatný, a to nejen za tzv. bagatelní
trestnou činnost. Tento stav vyžaduje, aby v případě
recidivy trestné
činnosti bylo možné k bezprostředně
předcházejícímu odsouzení k
peněžitému trestu přihlížet
jako k přitěžující okolnosti.
Proto se stanoví, že pro zahlazení peněžitého
trestu uloženého za úmyslný trestný
čin platí stejné podmínky jako pro
zahlazení trestu
odnětí svobody uloženého z hlediska
§ 69 odst. 1 v nejnižší výměře,
t.j. do jednoho roku. Uvedený problém se netýká
peněžitých trestů uložených
za nedbalostní trestné činy. Na tyto případy
dopadá ustanovení § 54 odst. 4.
K bodům 35 a 36 §
72 odst. 4 a § 81)
Navržené změny
sledují uvedení terminologie trestního zákona
do souladu s terminologií zákona ČNR č.
555/1992 Sb., o Vězeňské službě
a justiční stráži České
republiky.
K bodu 37 (§ 89 odst. 3)
Dosavadní text § 89 odst. 3 definující
pojem výdělečnosti,
jež byla znakem přísnější
právní kvalifikace zejména u trestných
činů proti majetku, nezajišťoval stejné
právní posouzení téhož činu
u dvou různých pachatelů a připouštěl
tak možnost subjektivního výkladu zákona.
Zařazení tohoto pojmu do trestního
zákona je odrazem dříve uzákoněné
povinnosti pracovat. Přitom nebezpečnost, resp.
závažnost deliktů skutečně páchaných
výdělečně je již zákonem
postižena v rámci přitěžující
okolnosti, kterou je výše způsobené
škody. Proto se navrhuje pojem výdělečnosti
z trestního zákona (včetně odpovídajících
ustanovení zvláštní části)
vypustit. Namísto toho se do ustanovení § 89
navrhuje zařadit výklad pojmu pokračování
v trestném činu. Trestní zákon jej
dosud nijak neupravoval, ačkoliv teorie i praxe s ním
řadu let pracuje
a jeho definice má značný význam zejména
při vymezení pojmu skutku, recidivy a při
rozhodování o trestu.
K bodu 38 (§ 89 odst. 14)
Novelou trestního zákona
v roce 1990 bylo do trestního zákona zařazeno
vykládací pravidlo pro pojmy škody nikoli nepatrné,
malé, větší, značné a
škody velkého rozsahu, stejně jako pro určení
míry prospěchu nebo kategorizaci hodnoty věci.
Částku nejnižší mzdy pro tyto účely
v současné době upravuje nařízení
vlády ČSFR č. 464/1991 Sb. Od poslední
právní úpravy došlo k
dalšímu výraznému cenovému nárůstu,
majícímu za následek kriminalizaci deliktů
v minulosti postihovaných jako přestupky. Samotné
vymezení pojmu škoda nikoliv nepatrná podle
trestního zákona a zákona o přestupcích
nebylo totožné (viz § 50 zákona ČNR
č. 200/1990 Sb.,
o přestupcích, ve znění pozdějších
předpisů). Proto se nevolí cesta iniciace
změny citovaného vládního nařízení,
ale nově se upravují hlediska pro určení
výše škody v trestním zákoně.
Tímto postupem lze jednoduše odstranit oba shora uvedené
nedostatky.
K bodům 39 až 43
(§ 91, 102, 105 odst. 3. 114 a 115)
Navrženými změnami
se sleduje uvedení trestního zákona do souladu
s novým státoprávním uspořádáním
po 31.12.1992. Úprava navržená v § 105
odst. 3 souvisí se zrušení kvalifikační
okolnosti spočívající v tom, že
čin byl spáchán výdělečně.
K bodu 44 (118a)
Stávající
ustanovení § 250a postihuje pouze provozování
peněžní hry nebo sázky, jejíž
pravidla nezaručují rovné možnosti výhry
všem účastníkům. V poslední
době se začaly vyskytovat ne ojedinělé
případy neoprávněného provozování
loterie nebo podobné sázkové hry (zejména
na dostihách), kde provozovatel takové loterie předem
její účastníky nezvýhodňuje
ani nepoškozuje a zaručuje jim stejné postavení
(pokud pomineme skutečnost, že provozování
takové sázkové
hry je někdy spojeno s opatřeními provozovatele,
aby jiné osoby ovlivnily výsledek rozhodný
pro vyplácení výher). Provozování
takové nedovolené hry přináší
obrovské zisky (pochopitelně nezdaněné
a nezdanitelné) a má zpravidla povahu neoprávněného
podnikání. Trestnímu postihu za tento trestný
čin většinou brání skutečnost,
že se nepodaří prokázat větší
rozsah této činnosti jako zákonný
znak této skutkové podstaty. Proto se navrhuje vytvoření
zvláštní skutkové podstaty trestného
činu, obdobně jako tomu
je v § 250a. Vzhledem k tomu, že navrhovaná skutková
podstata sleduje ochranu jiných zájmů, zařazuje
se do hlavy druhé zvláštní části.
Dosavadní skutková podstata trestného činu
neoprávněného obchodování s
devizovými hodnotami obsažená v § 118a
je obsahově pokryta
novou formulací § 146, a proto se jako samostatná
skutková podstata vypouští.
K bodu 45 (124)
Z ustanovení § 124
se navrhuje zrušit jako nadbytečné jednání
spočívající ve zkrácení
cla, neboť je lze kvalifikovat podle § 148.
K bodu 46 (§ 125 odst. 1)
Jednání uvedených
v § 125 odst. 1 a 2 se pachatelé zpravidla dopouštějí
ve snaze dosáhnout zkrácení daně ve
smyslu § 148. Závisí v podstatě na náhodě,
zda svůj úmysl dokonají, nebo jsou odhaleni
již v této fázi. Proto se sazby uvedených
trestných činů srovnávají.
K bodu 47 (§ 140 odst. 1)
V souvislosti s růstem
organizovaného zločinu ve spojení se zahraničím
se navrhuje jako trestný čin postihovat samotné
obstarání nebo přechovávání
padělaných peněz, aniž by bylo třeba
obtížně dokazovat, že pachatel s nimi
nakládal, resp. měl v úmyslu nakládat
způsobem uvedeným v dosavadním § 140
odst. 1.
K bodu 48 (§ 141)
Sazbu trestu odnětí
svobody se navrhuje zvýšit, aby lépe odrážela
typovou nebezpečnost trestného činu udávání
padělaných a pozměněných peněz.
K bodu 49 (§ 142 odst. 1)
Dosavadní § 142 postihuje
výrobu nebo přechovávání předmětů
způsobilých k padělání nebo
pozměňování peněz, za něž
je možné v současně době považovat
i některé špičkové kopírovací
stroje, jinak běžně k dostání
na trhu. Smyslem uvedeného ustanovení není
postihovat držení předmětů, které
si jejich držitel legálně obstará a
nemá v úmyslu je použít k padělání
nebo pozměňování peněz. Proto
se obdobně jako v § 188 zdůrazňuje,
že se musí jednat o předmět, který
je k takové nezákonné činnosti určený.
K bodům 50 a 51 (§
146)
Z ustanovení skutkové
podstaty trestného činu ohrožení devizového
hospodářství se vypouští znak
způsobení větší škody, která
v tomto případě skutečnou škodou
nebyla, ale jednalo se o teoretický výpočet
fiktivní škody. Za rozhodující hledisko
se považuje jednání proti právním
předpisům o devizovém hospodářství,
kterým pachatel sleduje bezdůvodné obohacení
nebo jinou výhodu. S přihlédnutím
k formulaci přestupků podle devizového zákona
a sankcím na tyto přestupky se navrhuje
jako trestný čin postihovat jen jednání,
které se týká devizových hodnot ve
větším rozsahu.
Hlediska přísnější
právní kvalifikace podle § 146 odst. 2 se doplňují
tak, aby postihovala i případy, kdy pachatel se
činu dopustí např. v rámci soukromého
podnikání, tedy při výkonu činnosti
upravené zvláštními předpisy,
nikoliv ale vykonávané v pracovním nebo obdobném
poměru.
K bodu 52 (§ 147)
Skutková podstata trestného
činu podle § 147 se vzhledem ke změně
ekonomické situace vypouští. Závažnější
jednání proti devizovým předpisům
lze postihnout podle upravené skutkové podstaty
podle § 146.
K bodům 53 až 55
(§ 148)
S rozvojem podnikatelských
aktivit se stává aktuální postih případů
zkrácení daně, jež mají za následek
značnou škodu. Z hlediska finančního
prospěchu, který pachatel takovým činem
získá, je dosavadní sazba (zejména
např. ve srovnání s majetkovými delikty
se stejnými následky) jednak nepřiměřeně
nízká, jednak nedostatečně navazuje
na sazbu uvedenou v § 148 odst. 3. Provedenou změnou
se sleduje odstranění
uvedených nedostatků. Navrhovaná změna
dále souvisí s úpravou uvedenou v §
124 a v zájmu jednoznačného výkladu
této skutkové podstaty se v demonstrativním
výčtu uvádí i pojistné na sociální
zabezpečení nebo zdravotní pojištění.
K bodu 56 (§ 152)
Základní skutková
podstata trestného činu podle § 152 se upravuje
tak, aby odpovídala terminologii užívané
v autorském právu.
V souvislosti s rozšiřováním
podnikatelských aktivit se výrazně zvyšují
případy neoprávněného zásahu
do autorského práva, kterými pachatel získá
výrazný finanční prospěch.
Proto se skutková podstata trestného činu
podle § 152 doplňuje tak, aby umožnila taková
jednání účinně postihnout.
K bodu 57 (§ 163)
Navrhovaná změna
sleduje uvedení terminologie zákona do souladu s
ostatními právním předpisy (zejména
zákonem ČNR č. 283/1991 Sb., ve znění
pozdějších předpisů).
K bodu 58 (§ 167 odst. 1)
Do výčtu trestných
činů, jejichž nepřekažení
je samo o sobě trestným činem, se zařazuje
i trestný čin týrání svěřené
osoby podle § 215. Důvodem je skutečnost, že
poškozený tímto trestným činem
často vzhledem ke svému věku, mentální
úrovni nebo závislosti na pachateli není
schopen čin oznámit. Přitom účinná
ochrana před těmito činy vyžaduje, aby
ten, kdo se o jeho páchání hodnověrným
způsobem doví,
zasáhl, např. podle § 167 odst. 3 tak, že
čin oznámí policejnímu orgánu.
K bodům 59 a 60 (č.
157 odst. 3 a § 168 odst. 1)
Navrhovaná změna
sleduje uvedení terminologie zákona do souladu s
ostatními právním předpisy (zejména
zákonem ČNR č. 283/1991 Sb., ve znění
pozdějších předpisů). Důvody,
pro které se navrhuje výčet trestných
činů uvedených v odstavci 1 rozšířit
o § 215, jsou stejné jako u § 167 odst. 1.
K bodu 61 (§ 169b)
Stávající
skutková podstata trestného činu pohrdání
soudem podle § 169b postihuje jen pachatele, který
se dostaví k soudnímu jednání a v
jeho průběhu se chová způsobem v tomto
ustanovení uvedeným. Nepostihuje jednání
(ať aktivní, nebo pasivní, t.j. opomenutí),
jehož důsledkem je opakované zmaření
soudního jednání (nikoliv tedy např.
jen jeho rušení). Návrh se snaží
tuto nelogičnost odstranit.
K bodu 62 (§ 171 odst. 1)
Skutková podstata trestného
činu maření výkonu úředního
rozhodnutí podle § 171 se rozšiřuje tak,
aby postihla i případy úmyslného nerespektování
rozhodnutí o zákazu pobytu na území
České republiky vydaném ve správním
řízení. Ustanovení písmene
d) se upravuje tak, aby jako pachatele bylo možné
postihnout i osobu, které se jinak samo rozhodnutí
o ochranném léčení nebo ochranné
výchově netýká, avšak svým
jednáním úmyslně
jeho výkon ztěžuje nebo maří.
K bodu 63 (§ 171 odst. 3)
Ustanovení § 171 odst.
3, které postihuje závažné případy
maření výkonu rozhodnutí soudu ve
věcech výchovy nezletilých dětí,
se rozšiřuje o postih obdobného jednání,
pokud směřuje proti rozhodnutí jiného
státního orgánu týkajícího
se takové výchovy, neboť z hlediska následků
takového jednání není významného
rozdílu.
K bodu 64 (§ 171a)
Skutková podstata trestného
činu nedovoleného překročení
státní hranice podle § 171a postihuje toho,
kdo organizuje překročení státní
hranice mimo vyznačený hraniční přechod.
I když na organizování v tomto případě
nedopadá ustanovení § 10 odst. 1 písm.
a), neboť to se týká organizování
trestného činu, nikoliv přestupku, kterého
se v daném případě dopouští
osoba, která státní
hranici přejde, přesto pod pojem organizování
přechodu nelze podřadit stejně závažná
jednání, která mají povahu pomoci
(buď jednáním nebo opomenutím). Stávající
právní úprava rovněž kladla bezdůvodný
důraz na místo překročení státní
hranice, ačkoliv
k organizování takového jednání
dochází i v prostorech hraničních
přechodů (zpravidla se jedná o nedovolené
převážení osob ukrytých v motorových
vozidlech). Nedostatečně se rovněž přihlíželo
ke skutečnosti, že touto trestnou činností
se velmi často zabývají
organizované skupiny, což zvyšuje její
závažnost.