Poslanec SL V. Benda: Pane předsedo, trpělivé
paní poslankyně, trpěliví páni
poslanci, jsem zmocněn jménem klubu KDS a Liberálně
demokratické strany přednést zde stručné
stanovisko k návrhu smlouvy, resp. ke smlouvě, kterou
máme ratifikovat.
Jsme si vědomi toho, že tato smlouva není zdaleka
nejlepší a není nejlepší především
v tom, co neobsahuje. Domníváme se, že byla
propasena velká historická příležitost
k tomu, aby vzájemné vztahy Německa a ČSFR
byly z historického hlediska definitivně vyřešeny
a dostaly se na zcela novou úroveň. Je nesporné,
že dnes již téměř příslovečná
váhavost nebo rozpačitost našeho ministerstva
zahraničních věci přitom také
sehrála svou roli. Nicméně věci se
mají tak, jak se mají, a za těchto okolností
pokládáme smlouvu za optimum toho, co je dosažitelné.
Domníváme se, že každé další
oddalování, další průtahy by
jenom zpochybňovaly vývoj našich budoucích
vztahů s naším velkým a významným
sousedem, mimo kterého není návrat do Evropy
myslitelný. Domníváme se, že tato smlouva
neobsahuje nic negativního, nic, co by zhoršovalo
právní situaci České a Slovenské
Federativní Republiky ve vztahu k Německu.
Tady mi dovolte alespoň jednu poznámku, a to poznámku
k tolikrát kritizovanému a problematizovanému
termínu "vyhnání". Nechci teď
diskutovat o legitimitě nebo nelegitimitě odsunu
Němců.
Nechci diskutovat o názorech té či oné
strany.
V každém případě sám odsun
Němců z území tehdejšího
Československa je věcí tragickou, jeho následky
byly převážně také spíše
tragického charakteru pro obě strany. Ale zvážíme-li
kromě faktu odsunu způsob jeho provedení,
tak si myslím, že těžko se najde někdo,
kdo by vážně a seriózně se odvažoval
tento způsob obhajovat. Nejde prosím jen o excesy,
ke kterým došlo a které by se dejme tomu daly
odůvodňovat tehdejší vzrušenou
dobou, excesy je zdvořilé slovo, šlo o těžké
a vážné zločiny proti lidskosti, ke
kterým došlo a které by se daly odůvodnit
situací, která byla těžká a vážná.
Jde o celý úředně stanovený
duch provádění odsunu, kde tedy připomínám,
že i na té nejoficiálnější
úrovni byl celý odsun prováděn až
výslovným a ironicky zdůrazňovaným
podtextem přesného kopírování
zločinných transferů židovského
obyvatelstva v době druhé světové
války. Všechny ty vyhlášky o odsunu, všechna
ta pravidla pro odsun jsou přesnými kopiemi toho,
co bylo několik let dříve, a co postihlo
židovské obyvatelstvo a co všichni právem
odsuzujeme jako mezinárodní zločin.
Čili z tohoto hlediska, myslím, slovo "vyhnání"
konstatující, že na celé věci
alespoň něco nebylo v pořádku, je
právně irelevantní, na situaci nic nemění,
ale morálně je to velmi závažný
krok z československé strany, který nás
jaksi přivádí do situace jedné ze
stran, z nichž obě se dopustily různých
vin a z nichž obě jsou povinny hledat cestu vzájemného
usmíření a vzájemného zapomnění.
Slíbil jsem, že nebudu mluvit dlouho. Uzavírám
tedy konstatováním za klub našich poslanců,
že budeme plně podporovat ratifikaci této smlouvy,
budeme pro ni hlasovat a současně se domnívám,
že je nevhodné, aby jasná a definitivní
litera smlouvy byla předem kalena, předem zatížena
jakýmikoli výhradami, interpretacemi, stanovisky
ve smlouvě neobsaženými, to znamená,
nedoporučujeme přijímat ke smlouvě
jakékoli další usnesení, které
by bylo podle našeho názoru jenom počátkem
řetězce vzájemných distancování
se, problematizování a relativizování
této smlouvy.
Přijměme tuto smlouvu tak, jak je napsána,
je napsána pro Československo v duchu příznivém,
přijměme ji v plném rozsahu s vědomím
toho, že ji chceme opravdu dodržovat. Děkuji
vám.
Předseda FS A. Dubček: Áno, slovo má
pán Grebeníček za klub KSČM a potom
bude poludňajšia prestávka.
Poslanec SN M. Grebeníček: Vážený
pane předsedo, vážené Federální
shromáždění, vážení
hosté, přihlásil jsem se do rozpravy především
proto, abych otevřeně vyjádřil stanovisko
Klubu levicových poslanců - KSČM k právě
projednávané československo-německé
smlouvě. Je totiž nade vší pochybnost,
že nejen její text, ale i neoprávněné
požadavky sudetských Němců vyvolávají
stále větší a oprávněné
obavy našich občanů, a to nejen v pohraničních
oblastech. Zahraniční politika federální
vlády je tedy právě v této souvislosti
vystavena velmi vážné, doslova historické
zkoušce. A kdo jen trochu zná naše národní
dějiny, kdo pamatuje henleinovské akce v pohraničí,
Mnichov, okupaci a tisíce obětí v boji za
svobodu, nemůže zůstat ke smlouvě lhostejný.
Vždyť se v ní prakticky nehovoří
o našich státních hranicích, o nulitě
Mnichova. A vítěznými velmocemi garantovaný
odsun Němců z našeho pohraničí
se zde charakterizuje jako vyhnání. S tím
nemůžeme souhlasit.
Je totiž skutečností, že poválečné
rozhodnutí vítězných mocností
o odsunu Němců, které se na národech
Evropy provinily, nepadlo na základě akademických
debat, ale nad hroby miliónů obětí
války. A tu nerozpoutal nikdo jiný, než nacistické
Německo.
Je i nezvratným faktem, že naprostá většina
sudetských Němců ochotně sehrála
úlohu páté kolony. Je všeobecně
známo, že autorem formulace o vyhnání
je prezident Václav Havel, který se tím dostal
do nepřípustného slovního i věcného
rozporu s Postupimskou deklarací z 2. srpna 1945. Je také
známo, že
prezident Václav Havel v rozhovoru s německými
novináři o smlouvě prohlásil: "Je
to ta nejlepší smlouva, kterou jsme mohli v současné
době uzavřít." S tím opravdu
nemůžeme souhlasit, přičemž odmítáme
především nahrazení termínu "odsun"
termínem "vyhnání", po kterém
může být vysloveno i slůvko "návrat"
se vším, co k tomu patří. Tím,
že smlouva nepoužívá termínu "odsun"
ani mezinárodně přijatého termínu
"transfer" a poprvé uvádí termín
vyhnání, zbavuje tak odsun mezinárodní
legality a navíc jej staví na roveň válečných
zločinů.
Požadavky sudetských Němců tak doznávají
zcela nové kvality a nesrovnatelně příznivější
možnosti pro jejich uplatňování, neboť
nabývají charakteru údajně prý
"spravedlivého" odčinění
válečných zločinů. Znění
smlouvy je tedy fakticky výzvou a návodem k činům
namířeným proti životním zájmům
československého obyvatelstva.
Ve smlouvě postrádáme i jasnou formulaci
o tom, že Mnichovská dohoda nám byla vnucena
nacistickým režimem pod hrozbou síly. Tento
další závažný nedostatek je vysvětlován
a nahrazován tezí "že československý
stát od roku 1918 nepřestal existovat". Tento
argument je jistě správný, avšak neplatnost
Mnichovské dohody od samého počátku
sám o sobě neobsahuje.
i rozdílné formulace o hranicích v obou jazykových
verzích. Zatímco uveřejněný
český text navrhované smlouvy uvádí
termín "existující státní
hranice" je v oficiálním německém
textu uveden termín "stávající
hranice". Jde o termín "bestehende Grenze",
jímž SRN označovala hranice mezi SRN a někdejší
NDR, tedy hranice považované zřejmě
za prozatímní a navíc bez určení,
zda jde o hranici mezi státy, zeměmi nebo dokonce
župami.
Tvrzení, že použití rozdílného
termínu v českém a německém
textu odpovídá terminologii používané
oběma státy, neodpovídá skutečnosti.
Ve smluvních dokumentech mezi Československem a
Německem před Mnichovem se běžně
používal termín "státní
hranice", a to jak v českých, tak i v německých
textech.
189
O tom, že Spolková republika Německo i nadále
běžně používá ve státních
smlouvách termínu "státní hranice",
svědčí například dohoda mezi
Spolkovou republikou Německo a Rakouskem z roku 1972. Proč
odmítá Německo tento termín použít
pro označení
českolovensko-německých hranic, nebylo nikým
seriózně vysvětleno.
Smlouva mezi ČSFR a SRN o dobrém sousedství
a přátelské spolupráci se tedy stává
citlivou záležitostí nejen v bilaterálních
vztazích, ale i na domácí politické
scéně v obou zemích.
Zatímco vláda SRN v průběhu přípravy
smlouvy komunikovala s veřejností, včetně
zástupců Landsmannschaftu, na naší straně
občané neměli dostatek informací,
aby přípravu smlouvy mohli ovlivnit. Tím
se
stalo, že v tak závažné otázce,
jako je nová smlouva se sjednoceným Německem,
se naše země ocitla ve velmi slabé pozici.
Zůstává nespornou skutečností,
že pravděpodobná snaha o vstřícný
krok prezidenta Václava Havla prolomit v zájmu nově
se vytvářejících vztahů bariéru
nedůvěry jednostrannou omluvou, nebyl německou
stranou opětován a naopak oprávněně
vyvolal negativní reakci u mnoha našich občanů.
Náš klub podporuje základní cíl,
který smlouva vytyčuje slovy: "Společným
úsilím překonat následky strastiplných
kapitol společných dějin v tomto století
a nově utvářet vztahy a spolupráci
mezi národy obou zemí."
vztahy dvou suverénních států. Teprve
na tomto základě může vyrůst
skutečně přátelská spolupráce
mezi našimi státy. Československo přitom
musí vidět všechny aspekty našich vztahů
s tímto sousedem a uvědomovat si jejich specifičnost.
Ve vzájemných vztazích, které budou
zaujímat značný díl v celkovém
objemu mezinárodních styků našeho státu,
bude důležité čelit ekonomické
expanzi, vůči které je naše hospodářství
ve značně nevýhodném postavení.
Tuto negativní tendenci bychom měli vyvažovat
co nejširší politickou, ekonomickou a kulturní
spoluprací v rámci Evropy i mimo ni. Zvláště
ve spojitosti s Německem bychom měli uplatňovat
politiku mezinárodní diversifikace hospodářských,
kulturních, ale i politických styků.
Důležité je však bezpodmínečně
garantovat historické reality v mezinárodních
politických i hospodářských vztazích.
Naše pochybnosti a obavy by především
mohla rozptýlit německá strana, pokud by
jednoznačně prohlásila, jaký význam
jednotlivým termínům připisuje. Zatím
byla veřejnosti předkládána různá
vyjádření, z nichž mnohá se ukázala
jako nevěrohodná, spekulativní a dokonce
i urážlivá. S politováním tedy
musím konstatovat, že smlouva zřejmě
nebude představovat onu přislíbenou "tlustou
čáru" za minulostí, neboť nedává
České a Slovenské Federativní Republice
právní jistoty a garance, že některé
klíčové otázky nemohou být
v budoucnosti zpochybněny.
Je pochopitelné, že jak vnitřní tak
i zahraniční
politika naší strany je koncipována jako opoziční.
To ovšem neznamená, že nebudeme podporovat takové
kroky vedení státu, či různých
stran a hnutí, které jsou v souladu s národními
zájmy a slouží zájmu míru a bezpečnosti
ve světě i rovnoprávné spolupráci
mezi národy. Projednávaná smlouva mezi ČSFR
a SRN však tuto orientaci bohužel nemá.
Co říci závěrem? Naše Česká
a Slovenská Federativní Republika dnes stojí
na vážném rozcestí. Ideály, pod
kterými vyšli zhruba před dvěma lety
lidé do ulic, zůstaly nenaplněny. A nejde
již jen o kritický stav naší ekonomiky
(potlesk), početnou řadu nezaměstnaných
a zklamaných lidí. (Předsedající
upozorňuje na časový limit.) Děkuji
za upozornění.
Jde i o naši národní identitu, státní
nezávislost a suverenitu. Jednu závislost na Východě
nemůžeme
přece mechanicky nahradit jinou závislostí
na Západě. Dělejme konečně
po mnoha letech svou vlastní státní a národní
politiku!
Vedle sjednoceného a silného Německa se samozřejmě
musíme naučit žít. Naše vztahy
budujme však důsledně na principech Charty
OSN a Konference o evropské bezpečnosti a spolupráci.
Jen tak můžeme také udělat skutečnou
čáru za našimi v minulosti tak komplikovanými
vztahy a vykročit do lepší budoucnosti. Děkuji
za pozornost. (Potlesk.)
Předseda FS A. Dubček: Ďakujem. Znovu prosím
hosťov na balkóne, aby zachovali kľud. Malé
oznámenie. Po nasledujúcej prestávke sa zvolávajú
na krátku schôdzu výbory sociálne a
kultúrne, ktoré sa stretnú v Snemovni národov.
Vyhlasujem prestávku do 13.30 hodiny.
(Schůze opět zahájena ve 13.50 hod.)
Předseda FS A. Dubček: Pokračujeme v rokovaní
22. schôdze rozpravou. Ako prvý po prestávke
vystúpi pán Suchánek za Občiansku
demokratickú stranu. Prosím, pán kolega,
máte slovo. Pripraví sa pán Lux.
Poslanec SL J. Suchánek: Vážený pane
předsedo, dámy a pánové. Občanská
demokratická strana už před časem dala
najevo, že nepovažuje už podepsanou československo-německou
smlouvu za dokonalou. Je to, podle našeho názoru,
způsobeno především tím, že
nebyla využita vhodná doba pro uzavření
lepší smlouvy při sjednocování
Německa. Vzhledem k tomu, že se neobejdeme bez jeho
podpory při integraci do evropských struktur, zejména
do Evropského společenství, nemělo
Československo silnou vyjednávací pozici
a předkládaná smlouva tak představuje
maximum, kterého jsme byli v dané situaci schopni
dosáhnout. Je iluzí se domnívat, že
někdy v dohledné budoucnosti by se nám mohlo
podařit uzavřít s Německem smlouvu
výhodnější než je tato. Je třeba
říci, že ani na německé straně
nepanuje s touto smlouvou spokojenost. Jak však bylo na jednom
semináři československých a německých
poslanců konstatováno a poslanec Konečný
se o tom už zmiňoval, smlouvy se uzavírají
nejméně mezi dvěma partnery. Je velmi naivní,
pokud zde není jiný záměr, si představovat,
že jedna strana může druhé vnutit svou
představu. Je-li se smlouvou spokojena jen jedna strana,
je smlouva pro druhou stranu nevýhodná. Jsou-li
spokojeny obě strany, není se smlouvou asi něco
v pořádku. Nejpřijatelnější
pak je právě případ, kdy jsou mírně
nespokojeni oba partneři. Své výhrady vůči
smlouvě jsme již mnohokrát artikulovali. Za
všechny uveďme pouze termín "vyhnání",
o němž se domníváme, že jako morální
a nikoli právní kategorie, do smlouvy nepatří.
Naproti tomu takzvaný problém společných
hranic považujeme za vysloveně vykonstruovaný.
O majetkových nárocích, jimiž se smlouva
sama nezabývá, toho již bylo řečeno
a napsáno mnoho. Nejdůležitější
však je, že žádné požadavky
tohoto druhu nejsou vznášeny německými
oficiálními kruhy a smlouva sama se touto problematikou
nezabývá. Hysterické útoky proti smlouvě,
vedené už více než půl roku ze
strany levice chápeme jako praktické kroky proti
integraci Československa do Evropy, svědčící
o snaze tento proces co nejvíce zbrzdit a zkomplikovat,
podobně jako proces privatizace. Kromě toho, že
případné neratifikování smlouvy
by způsobilo značnou ztrátu kreditu Československa
v zahraničí, má vzniklá situace ještě
jeden aspekt. Po půl století se totiž opakuje
situace s nepřijetím Marshallova plánu a
všichni dobře víme, jaké byly následky
této komunistické strategie. Za zmínku jistě
stojí, že zatímco o jednání s
německou stranou byly zahraniční výbory
průběžně informovány, byly naše
východní aktivity podstatně lépe utajeny.
O již podepsané smlouvě s Ruskem, která
obsahuje sporných bodů neporovnatelně více
než smlouva právě projednávaná,
však naše levice cudně mlčí.
Pokud jde o samotný text československo-německé
smlouvy, ten je zaměřen především
do budoucnosti a tak je třeba ho také brát,
ne se účelově soustřeďovat výhradně
na půl století starou historii, zmíněnou
pouze v preambuli. Náš poslanecký klub pohlíží
na smlouvu především jako na základ
budoucích partnerských a přátelských
vztahů České a Slovenské Federativní
Republiky se Spolkovou republikou Německo a je přesvědčen,
že klady smlouvy převažují nad jejími
zápory. Proto ji budeme při hlasování
o ratifikaci podporovat. Domníváme se dále,
že aktivní přístup obou zemí
k praktickému naplňování této
smlouvy bude tím nejlepším výkladem
její litery, a z toho důvodu nepodporujeme přijetí
doprovodného usnesení Federálního
shromáždění, pokoušejícího
se o jednostranný výklad smlouvy. Děkuji
za pozornost. (Potlesk.)
Předseda FS A. Dubček: Ďakujem pánu
kolegovi Suchánkovi. Slovo má pán poslanec
Lux za Kresťansko-demokratickú úniu a pripraví
sa pán Kanis.
Poslanec SN J. Lux: Vážený pane předsedo,
dámy a pánové, předně bych
se chtěl kriticky vyjádřit ke způsobu
přípravy a projednávání takto
důležité a citlivé smlouvy. Zcela zde
absentovala diskuse zásad ve Federálním shromáždění.
Tento fakt ve svém důsledku způsobil jistě
odpor parlamentu a rozporuplnou diskusi. To bych označil
za velkou chybu a poučení do budoucna. Termín
vyhnání umožňuje skutečně
různé výklady. Já tento termín
chápu univerzálně, ale jeho řazení
je jistě ve smlouvě nešťastné.
Mohl bych vyjmenovat pozitiva této smlouvy, chtěl
bych upozornit jenom na jeden bod. V článku 9 se
hovoří o tom, že Spolková republika
Německo je připravena pomoci u nás realizovat
sociální tržní hospodářství,
termín, který má svůj obsah v konkrétní
realizaci ekonomické reformy v Německu po válce
a je součástí německé ústavy.
Myslím, že je to velmi významná skutečnost.
Historická fakta, utrpení a oběti našich
lidí jsou realitou. Podstatná část
smlouvy je ovšem zaměřena do budoucnosti. Tato
skutečnost by měla být rozhodující.
Dnes více než kdy jindy potřebujeme pohled
dopředu. Nedostatky, které umožňují
především nepřesnou definici několika
termínů, chápeme jako důsledek neadekvátní
přípravy a způsobu projednávání
ze strany ministerstva zahraničí. Zdá se
mi, že tato smlouva předešla dobu především
ve smyslu absence našeho sebevědomí, jež
pramení z části diskusních vystoupení.
Toto sebevědomí budeme potřebovat k naplnění
spolupráce, jejíž rámec tato smlouva
vytváří. Často slyšíme
tezi, že je třeba hledat cestu do Evropy. Myslím
si, že je to velký omyl, protože kořeny
evropské tradice, kultury a civilizace mj. také
rostly u nás zde v Čechách, na Moravě,
ve Slezsku či na Slovensku a je třeba se vrátit
k hodnotám, které tady vytvářeli naši
otcové a dědové. A jenom na základě
tohoto sebevědomí můžeme usilovat o
dobré sousedství a přátelské
vztahy či spolupráci se všemi sousedy, Spolkovou
republiku Německo nevyjímaje. S vědomím
uvedených nedostatků na jedné straně
a jednoznačně pozitivním pohledem do budoucnosti
na straně druhé většina členů
klubu KDU tuto smlouvu podpoří. Děkuji vám.
Předseda FS A. Dubček: Ďakujem pánu
poslancovi Luxovi. Slovo má pán Kanis za klub Demokratickej
ľavice. Pripraví sa pán Žáček.
Prosím, máte pán kolega technickú
poznámku.
Poslanec SL S. Chýlek: Věcná připomínka
panu kolegovi Luxovi. Chtěl bych říci, že
místem pro projednávání této
smlouvy v tomto parlamentu byly zahraniční výbory.
Zahraniční výbory byly nejen o této
smlouvě informovány průběžně,
ale mohly ji projednávat a projednávaly ji do té
míry, do jaké míry samy projevily ochotu
a čas se touto věcí zabývat. Domnívám
se, že to bylo v míře dostatečné.
Spíše je možná chyba v komunikaci uvnitř,
ale o tom pan kolega Lux možná neví. To je
vše, děkuji.
Předseda FS A. Dubček: Pán Lux má
technickú poznámku. Zrejme mal pán Lux na
mysli inú vec.
Poslanec SN J. Lux: Domnívám se, pane kolego, že
mohu mít jiný názor. Myslím, že
to nebyla míra dostatečná a chtěl
bych upozornit, že to projednávání bylo
po podpisu smlouvy.
Předseda FS A. Dubček: Slovo má pán
Kanis, pripraví sa pán Žáček.
Poslanec SN P. Kanis: Vážený pán predseda,
ctené dámy, vážení páni.
Povšimol by som si najskôr súvislosti a súvzťažnosti
vývinu obsahu zmluvy, jej interpretáciu s procesom
nemeckého zjednocovania sa a zjednotenia.
Poľsko využilo historického okamžiku nemeckého
zjednotenia, aby bez väčších problémov
obhájilo svoje národné záujmy. Vláda
SRN v snahe tiež využiť priaznivých historických
podmienok a dosiahnuť zjednotenie a spolu s tým posilniť
vyhliadky vládnej koalície vo voľbách,
bola bez väčších zábran ochotná
pristúpiť na oprávnené poľské
požiadavky, a to v období, kedy sudetonemecké
landsmanšafty otázku definitívneho uznania
západnej poľskej hranice vôbec nepripúšťali
a vyhrožovali Helmuthovi Kohlovi požiadavkou odškodnenia
vo výške niekoľko miliárd mariek.
V tejto súvislosti boli oprávnené poľské
požiadavky do istej miery kryté aj záujmom
veľmocí na celkovom vyriešení zjednocovacieho
procesu Nemecka. Je možné si položiť otázku,
v akej situácii by sa ocitlo Poľsko v súčasnej
dobe, to znamená po zjednotení Nemecka, keby neparticipovalo
na rokovaní štyri plus dva. Nie je pochýb o
tom, že jeho pozícia by bola ťažšia,
pretože by išlo čisto o bilaterálnu záležitosť
bez uplatnenia vplyvu štyroch veľmocí. Naša
účasť na rokovaní štyri plus dva
by bola naprosto odôvodniteľná a nemusela by
byť pre Nemcov v porovnaní s poľskými
požiadavkami tak iritujúca.