Z pověření předsednictva České
národní rady předkládám poslancům
ČNR přehled ústních interpelací,
otázek a podnětů, vznesených na členy
vlády ČR na 22. schůzi České
národní rady. Texty interpelací se řídí
stenografickým záznamem.
22.I01 - Interpelace poslankyně ČNR Milady Vorlové
na ministra kultur České republiky Milana Uhdeho
ve věci vývozu hudebních nástrojů
do zahraničí.
"Vážení páni poslanci, svou interpelaci
podávám záměrně ústně,
poněvadž mám tak naději, že i vy
byste se mohli třeba v regionálním tisku
o problému zmínit, protože je důležité,
aby o tom, o čem chci hovořit, věděli
občané - řekla bych "plošně".
Vážený pane ministře kultury, interpeluji
ve věci, která se na první pohled může
zdát malicherná, ale její důsledky
pro jednu oblast naší kultury jsou velmi vážné.
Možná, že se svým upozorněním
jdu již pozdě, že zbývá už
jen málo k záchraně.
Naše země má tradici a věhlas národa
hudebního; špičková hudební tělesa,
orchestry i komorní soubory, získávají
ve světě uznání a ocenění.
Víme však i z jiných oblastí, např.
ze sportu, že vrcholné výkony vždy vyrůstají
ze širokého zázemí. Není-li z
čeho vybírat, není-li obor rozvinut ve své
základně, jsou vynikající výkony
spíš výjimkou než pravidlem. V minulých
letech bylo mnoho zanedbáno. Technokratické vzdělávání
školství hudebnímu vzdělávání
příliš nepřálo, takže nás
i v této oblasti předběhly jiné země,
např. Maďarsko či Japonsko. Dnes bychom měli
možnost mnohé napravit, ve svobodné společnosti
amatérská hudební tělesa už nemusí
hledat svého "zřizovatele" může
se rozvinout hudba ve školách i mimo ně. Ovšem
za předpokladu, že bude na co hrát, že
budeme mít hudební nástroje. Zde je jádro
mé interpelace.
Z kontaktu s hudebníky a houslaři z několika
krajů i z osobní zkušenosti docházím
k názoru, že zřejmě dochází
k celorepublikovému vývozu hudebních nástrojů
do zahraničí. Starých, tzv. vyhraných
nástrojů, nikoliv čerstvě továrně
vyrobených - odborníci vědí, že
je to velký rozdíl. Existují klany, pro něž
se vývoz hudebních nástrojů stal výhodným
obchodem. Jejich příslušníci chodí
dokonce i dům od domu a výhodnými finančními
nabídkami skupují od občanů nástroje,
které se skoro v každé rodině dědily,
sem tam i pár let nevyužity čekaly na svou
příležitost - až dítě doroste
či až se bude hodit rodině v sousedství.
Protože mnohé z těchto starých nástrojů
vyžadují opravu, dochází přitom
k neodborným opravám, které navíc
často nástroj znehodnotí - neboť samozvaní
houslaři obdrželi oprávnění podnikat,
aniž by měli houslařskou kvalifikaci. Podotýkám,
že ani ortodoxně liberální ekonom by
se z tohoto jevu nemohl moc radovat. Tímto pochybným
obchodem se zabývá vrstva lidí, která
své finanční zisky, mnohonásobně
překračující nákupní
cenu nástroje, nevkládá do investic, ale
rozmělňuje je ve spotřebě. Ale to
jen na okraj.
Podstatou je smutná skutečnost, že dítě,
které mělo zpravidla poloviční a tříčtvrťový
nástroj půjčený z LŠU, když
z něj vyroste, nemůže sehnat nový a
sežene-li, záleží na postavení
jeho rodičů, jestli budou schopni mezinárodně
otevřenou cenu nástroje zaplatit. Díky poslaneckému
platu jsem mohla jednu takovou koupi podstoupit a tak k interpelaci
mohu přidat osobní zkušenost: po víc
jak ročním shánění violoncella
pomocí inzerátů jsem se dopátrala
nástroje, který se však vzápětí
dostal do soukolí mafie a získala jsem ho jen vytrvalostí
a vědomým přeplacením.
Vážený pane ministře, podávám
tuto interpelaci velmi nerada, protože řešení,
záchrana zbytku bohatství nástrojů
nebude zřejmě v souladu s pravidly volného
trhu. Domnívám se ale, že zásah je nutný
a prosím vás, abyste pro něj - jako ministr
kultury - inicioval součinnost dalších resortů,
případně i na federální úrovni.
Aby se nestalo, že naše děti budou zásluhou
nás rodičů v hudební řeči,
která je bezesporu řečí mezinárodní,
němé. Abychom v honbě za hmotným blahobytem
neprodali i svou duši."
22.I02 - Interpelace poslance ČNR Ladislava Krčmy
na vládu České republiky ve věci lnářského
průmyslu a pěstování lnu.
"Na příkladu lnářského
průmyslu, jednoho z textilních odvětví,
bych vám chtěl ukázat, že hospodářská
reforma není dobře připravena. V současné
době hrozí bankrot nejen tomuto průmyslu,
ale i celé řadě jiných průmyslových
odvětví, které při rozumně
prováděné privatizaci by jinak dobře
prosperovaly. Je až neuvěřitelné, že
centrální hospodářské orgány
považují za prvořadý cíl privatizaci,
nikoli však zajištění výroby v
průmyslových závodech pro další
růst naší ekonomiky. Změna vlastnických
vztahů je nutná, nesmí se jen prostředek
zaměňovat za cíl. Tak se nyní stalo,
že celková hospodářská situace
průmyslových závodů je zcela jiná,
než si představovali tvůrci ekonomické
reformy od "zeleného stolu". Anebo je to úmyslná
příprava k rozprodeji našeho národního
hospodářství cizímu kapitálu?
Příkladem krachu antidotační politiky
je situace ve lnářském průmyslu. Vzhledem
k tomu, že byly zastaveny veškeré dotace na pěstování
stonkového lnu, jakožto jediné nativní
celusové suroviny pro textilní průmysl v
našem státě, dostává se náš
lnářský průmysl do naprosto nevýhodné
situace s bavlnou, která se k nám dováží
za tvrdou měnu.
V uplynulém období byla lnářská
produkce podporována státem, jednak dotací
pro pěstitele lnu ve výši cca 1 500 Kčs
na 1 tunu, jednak zápornou daní z obratu. Důvodem
pro tuto státní podporu byla skutečnost,
že v Evropě nelze pěstovat snadněji
zpracovatelnou bavlnu a len je stále považován
za významnou textilní surovinu. Rovněž
tak v zemích západní Evropy, zejména
ve Francii, Belgii, Holandsku i Německu je pěstování
lnu podporováno státem a proto je také dotováno
z fondů Evropské komise cen pro zemědělství
v průměru částkou 900 - 1 000 DEM
na 1 ha sklizňové plochy.
Antidotační politikou naší ekonomické
reformy jsou tak ohrožovány nejen severní části
země Moravskoslezské, ale též Českomoravská
vysočina, kde je len pěstován jako textilní
surovina po celá staletí. Paradoxem je však
skutečnost, že naše textilní výrobky
se lnem jsou vysoce atraktivní a to jak jakostí,
tak i cenou. Šumperský Moravolen by byl schopen exportovat
jakékoliv množství svých výrobků.
Tak např. prvotřídní ložní
souprava pro dvě postele se do SRN vyváží
v omezeném množství z 35 DEM, ovšem na
trhu se tam prodává za 140 DEM. Obchodníci
na Západě by odebrali jakékoliv množství.
Bohužel, my jsme se Západu otevřeli, ale pro
náš stát platí stále vývozní
limity!
Druhou vážnou situací ve lnářském
průmyslu je rozpad vnitřního trhu. Je to
opět způsobeno tvrdou restrikční finanční
politikou vůči některým ministerstvům
a rozpočtovým organizacím. V současné
době přestaly odebírat ložní
prádlo nemocnice, lázně, školská
zařízení, hotely a další z prostého
důvodu - nemají finanční prostředky.
Z tohoto důvodu bude muset Moravolen zastavit 2 závody.
Vrcholem všeho je však pokračující
diskriminace země Moravskoslezské, v případě
lnu na podnikové úrovni. Zatímco v Čechách
z dříve uváděných důvodů
se snižuje osevní plocha lnu na 80%, na severní
Moravě to činí pouhých 10% původní
osevní plochy. A to není k smíchu. Tímto
opatřením se také zcela zlikvidují
tírny lnu. Vrcholem všeho je skutečnost, že
někteří lidé z podniku Českomoravský
len, pod který spadají veškeré tírny
lnu v České republice, jednají o prodeji
tírenských závodů za 15 mil. DEM.
V případě zbývajících
tíren po ekonomickém šoku, které by
byly prodány cizím podnikatelům, by se začal
dovážet cizí len a cizí podnikatel by
diktoval ceny. To by mělo za následek další
zvyšování cen lnářských
textilií.
Po staletí budovaný lnářský
průmysl (v současné době je v něm
zaměstnáno kolem 20 tis. lidí), by se v podstatě
zlikvidoval. To přece nechceme!
Celková hodnota lnářských výrobků
- jen textilií - činí kolem 1 mld Kčs.
Vedle toho olej ze lněného semene je důležitou
a nenahraditelnou surovinou k výrobě fermeže,
barev, laků, některých farmaceutik i krmných
pokrutin s obsahem až 50% stravitelných bílkovin.
Lněný opad - pazdeří - je důležitou
surovinou pro výrobu desek pro nábytkářský
a stavební průmysl. Vyrobené desky z pazdeří
z plochy 1 ha lnu nahradí přírůstek
dřeva 1,2 ha lesa. Len je tedy plodinou, která je
bezezbytku zpracována.
Pěstování lnu má však také
ekologický význam a to podporuje ministerstvo životního
prostředí. Z pohledu zemědělské
výroby a zařízení půdního
fondu tkví jeho výhodnost v tom, že tato plodina
prakticky nepotřebuje dusíkatá hnojiva, která
v běžné zemědělské produkci
jsou splachována povrchovými vodami do přirozených
zásobníků pitné vody, které
ji potom kontaminují. Len lze proto pěstovat v ochranných
pásmech těchto vodních zdrojů. Při
svém růstu len také extrahuje těžké
kovy a ostatní škodlivé látky z půdy,
což má svůj význam v tom, že zátěžové
prvky se nedostávají do potravinového řetězce.
Vyzývám proto vládu České republiky,
aby neprodleně otázku lnářství
řešila těmito opatřeními:
1. Poskytnout dotaci pěstitelům lnu ve výši
cca 4200 Kčs na 1 ha sklizené plochy již v
roce 1991. Požadovaný finanční objem
ve výši 67,6 mil. Kčs uvolnit z fondu tržní
regulace. Dotace by byla poskytována regionálními
odbory ministerstva zemědělství České
republiky na základě stanoviska Svazu pěstitelů
lnu České republiky.
2. Snížit úroky z úvěrů
na skladovanou surovinu (stonkový len, vlákno, koudel),
protože je nutné vykoupit surovinu najednou a zpracovávat
postupně po celý rok. Nejedná se o nepotřebné
zásoby!
3. Finančně zvýhodnit vývoz lnářských
výrobků.
4. Zrušit diskriminaci pěstitelů v zemi Moravskoslezské
a obnovit osevní plochy lnu v původní výši.
Děkuji vám."
22.I03 - Interpelace poslance ČNR Ladislava Krčmy
na ministra zemědělství České
republiky Bohumila Kubáta ve věci stavu zemědělské
půdy.
"Nyní k interpelaci na ministra zemědělství.
Podporoval jsem schválení návrhu zákona
o státním fondu životního prostředí
České republiky v celém jeho rozsahu. Bude
zapotřebí podpory různých ekologických
opatření na základě monitorování
složek životního prostředí ve všech
oblastech republiky, zcela jedno ať se jedná o zahradu
Čech, zlatý pruh země české
nebo Ostravsko.
Nedávno se mi dostaly do rukou materiály svědčící
o nedobrém stavu zemědělské půdy.
Pokládám proto za nutné, aby ještě
do platnosti tohoto zákona ministerstvo zemědělství
spolu s ministerstvem financí České republiky
provedlo okamžitě nápravu.
V současné době zemědělci přestali
odebírat vápenatá a fosforečná
hnojiva včetně jemně mletého vápence.
To má za následek, že půda vlivem kyselého
atmosférického spadu se stává kyselejší.
Těžké kovy, které se do půdy
dostaly s hnojivem a atmosférickým spadem, zvýšenou
kyselou reakcí půdy jsou rozpustnější
a tak pronikají do potravinového řetězce.
Snižují se výnosy a vlivem obsahu těžkých
kovů, zejména kadmia, potraviny nejsou ekologicky
čisté. Poškozuje se lidské zdraví.
Tento stav by měl zajímat nejen ministerstvo zemědělství,
ale též ministerstvo zdravotnictví.
Je překračována norma na obsah těžkých
kovů jak u zeleniny kořenové, tak i listové.
Z obavy před obyvatelstvem orgány hygieny obsah
těžkých kovů raději nezveřejňují.
Ministerstvu zemědělství navrhuji proto toto
opatření:
1. Provést ihned dotaci zemědělcům
na fosforečná (superfosfát) a NPK hnojiva
včetně jemně mletého vápence.
Abychom měli jistotu, že dotace bude použita
na hnojiva, může se dotace provádět
při fakturaci po odběru hnojiva přímo
u výrobce.
2. Zajistit a dotovat okamžitý odběr průmyslových
hnojiv, zejména u Severočeských chemických
závodů v Lovosicích (superfosfát a
NPK), která mají částečně
vázané kadmium a která mají vlastnost
vázat také do nerozpustné formy těžké
kovy v půdě již obsažené.
Od doby platnosti tohoto navrhovaného zákona, tj.
od 1. ledna 1992 by část dotací mohla být
poskytována z fondu pro životní prostředí.
Děkuji vám."
22.I04 - Interpelace poslance ČNR Josefa Effenbergera na
vládu České republiky a ministra pro hospodářskou
politiku a rozvoj České republiky Karla Dybu ve
věci Tranzitního plynovodu.
"Dámy a pánové, vrátím
se k otázce Tranzitního plynovodu a v této
souvislosti jsem nucen vznést interpelaci na českou
vládu, jmenovitě na pana ministra Dybu. Dospěl
jsem totiž k názoru, že osobními rozhovory
a dotazy na ministerstvu se tato záležitost vyřídit
nedá, protože spory okolo Tranzitního plynovodu
mají vzdor své ekonomické podstatě
vysoce politický charakter.
Rád bych ve stručnosti připomněl jádro
problému. Tranzitní plynovod je hospodářská
jednotka nad jiné významná, jak z hlediska
hospodářsko-strategického, tak i z hlediska
své tržní hodnoty, která je odhadována
částkou 1,5 - 4,5 mil. dolarů. Majetková
podstata tranzitního plynovodu je rozdělena vcelku
rovnoměrně na území obou republik.
Nicméně ve vleklých jednáních
o transformaci Tranzitního plynovodu slovenská strana
neustává ve snaze získat nad touto energetickou
soustavou rozhodující vliv a možnost hospodářsky
z ní těžit na úkor strany české.
Není třeba zabíhat do podrobností,
pan ministr Dyba ví, o čem hovořím.
Soustředím se nyní na poslední jednání
zástupců vlád v Židlochovicích
t. r., které se ideově vrací k neblahé
dohodě ministrů z 15. února t. r. Podle této
dohody koncipované slovenskou stranou měla být
ustavena podivná akciová společnost Transgas,
tvořená pouze dvěma účastníky,
plynárenskými podniky v ČR a v SR. Sídlo
společnosti bylo situováno do Bratislavy a majetek
dnešního Transitního plynovodu měl být
rozdělen podle územního principu. Později
se Česká vláda zavázala, že přesun
správy Tranzitního plynovodu na Slovensko připustí
pouze na základě přesvědčivých
ekonomických argumentů. Rovněž přijala
usnesení o tom, že nejprve musí FS schválit
v souladu s ústavním zákonem č. 550/1990
nový zákon o změně majetkové
podstaty Tranzitního plynovodu a pak že bude třeba
vypracovat řádný privatizační
projekt pro transformaci Tranzitního plynovodu. Tím
se dohoda z 15. února, postrádající
de facto zákonný podklad, zdála být
překonána.
Výsledky jednání z 2. září
1991 v Židlochovicích, i když nebyly oficiálně
potvrzeny, znamenají její oživení. Změnou
je pouze dohoda o privatizačním projektu, který
předpokládá privatizaci 18% majetkového
podílu v každé republice při zachování
původního rozdělení: 48% pro ČR
a 52% pro SR. Ve stejném poměru má být
dělen disponibilní zisk mezi Českými
plynárenskými podniky a Slovenským plynárenským
průmyslem v období do zřízení
akciové společnosti.
Ohrožení zájmu České republiky
se tedy rýsuje dvojí. Za prvé převedení
sídla akciové společnosti bez předchozího
ujednání o odvodových povinnostech by znamenalo,
že tyto odvody by automaticky putovaly na Slovensko.
Jednalo by se o miliardové ztráty pro Českou
republiku, navíc o likvidaci odborného vedení
a Správy tranzitního plynovodu. Jedná se
asi o 400 specializovaných odborníků, kteří
svou kvalifikaci získávali léty praxe. O
racionálních důvodech pro takový krok
nemůže být vůbec řeč.
Byl by to pouze důsledek pokleslého politického
uvažování.
Za druhé vypracování privatizačního
projektu má být svěřeno nezávislé
zahraniční firmě. Nicméně budoucí
podoba akciové společnosti a její podnikatelské
chování by mělo být garantováno
jako dostatečně průhledné, protože
z hlediska hospodářské strategie nelze připustit
ani vzdálenou možnost svévolného ohrožení
přísunu plynu do České republiky.
Připomínám, že Slovenská republika
neodebírá z tohoto plynovodu téměř
nic, zatímco Česká je na něm zcela
závislá. Mimochodem i to je nepřímý
důkaz o nesmyslnosti přesunu sídla společnosti
na Slovensko. Český odběr plynu tvoří
jen malý podíl, z celkem přepravovaného
množství 13-15%, takže i malé snížení
průtoku plynu by ohrozilo energetickou bilanci v ČR,
protože smluvní kvóty pro Západní
Evropu je samozřejmě nutné dodržet.
Na závěr připomínám vládě
její slib, že při transformaci transitního
plynovodu nepřipustí poškození zájmů
České republiky. Jednání v Židlochovicích
2. září k takovému poškozování
směřovalo, a proto doufám, že vláda
výsledky tohoto jednání odmítne. Zároveň
žádám, aby v písemné odpovědi
na tuto interpelaci byl zahrnut celkový záměr
vlády, týkající se jak osudu tranzitního
plynovodu, tak i navazující energetické sítě
České republiky. Děkuji vám za pozornost."
22.I05 - Interpelace poslance ČNR Antonína Procházky
na ministra spravedlnosti České republiky Leona
Richtera a ministra financí České republiky
Karla Špačka ve věci rehabilitovaných
osob.
"Vážený pane předsedající,
vážená vládo, dámy a pánové,
dovolte mi přednést interpelaci na pana ministra
spravedlnosti pana Leona Richtera, ministra financí pana
Karla Špačka ve věci odškodňování
rehabilitovaných osob. Denodenně se objevují
na stránkách našich novin stížnosti
občanů ve věci odškodňování
podle zákona č. 119/90 Sb. a nemine významné
politické setkání, aby se o této věci
nehovořilo. A plným právem. Občané,
bývalí političtí vězni, doposud
stále ve své většině živořící
na okraji naší společnosti, si dost dobře
nedovedou představit, co vlastně brání
jejich odškodnění. V mojí interpelaci
se už nejedná o samotný fakt zákonné
rehabilitace, ale o zmírnění následků
postižených občanů. Nepoužívám
pojmu odškodnění, neboť vůbec nevystihuje
pravý stav věci.
Dovolte mi uvést několik čísel, která
jsem obdržel od Konfederace politických vězňů.
K 31. 7. 91 bylo v ČR rehabilitováno 173 261 osob.
Rehabilitace podle § 2 zákona 119/90 Sb. prakticky
končí. Pak začínají rehabilitace
podle § 4 tzv. přezkumná řízení
a § 30 odst. 2 tzv. stížnosti pro porušení
zákona. K 30. 6. 91 bylo celkem podáno 28 061 žádostí,
z toho bylo odškodněno 3 981. K 31. 8. 1991 bylo podáno
celkem 31 002 žádostí na odškodnění
a z toho bylo vyřízeno 4 725, z toho v Brně
43, v Plzni ani jedna. Žádostí bude přirozeně
přibývat. Při nynější
produktivitě, tzn. 230 za měsíc by vyřízení
podaných žádostí trvalo cca 10 roků.
Došlé žádosti o odškodnění
jsou dosud zapisovány do evidence se tří
až čtyř měsíčním
zpožděním. Vyřízení trvá
7 i více měsíců. Žádosti
mají být vyřízeny do 6 měsíců.
Kolik by stály ministerstvo spravedlnosti předem
prohrané procesy neuspokojených žadatelů
při nedodržení lhůty 6 měsíců
k vyřízení? Konfederace politických
vězňů dostává stížnosti,
že opožděným vyřízením
žadatelům se snižuje či ztrácí
možnost podpořit děti či příbuzné
v investicích, výstavbě, soukromém
podnikání apod. Rovněž i pro případné
uložení do spořitelny při dnešních
úrokových mírách jsou rehabilitovaní
poškozováni. Tento stav je jistě alarmující.
Sám jsem si prováděl kontrolu o tom, jak
bylo uváděno v život nařízení
federální vlády č. 532/90 Sb., o vydání
státních dluhopisů k úhradám
pohledávek přiznaných odškodnění
podle zákona č. 119/90 Sb., o soudních rehabilitacích.
Přesto, že účinnost nastala dnem vyhlášení,
tj. dnem 21. 12. 90 do dnešního dne nebyl poškozenému
vydán jediný dluhopis.
Konečně je nutno se zmínit o znehodnocení
příslušných náhrad, kdy prakticky
k jejich znehodnocení v důsledku inflace došlo,
aniž by se dostaly do rukou oprávněných
osob. Přiznaná náhrada ve výši
2500 Kčs za každý měsíc věznění
jakž takž odpovídala minimu životního
standardu v době, kdy zákon č. 199/90 Sb.
byl vydán. Vím, že je to víceméně
věc federálu, ale hovoříme u nás
o nárůstu 30 - 60% inflace. Je tedy nanejvýše
spravedlivé, aby určitým valorizačním
koeficientem byly i tyto náhrady přiměřeně
zvýšeny. Z poskytovaných valorizací
by to byla jistě ta nejžádanější
a nejpotřebnější.
Žádám, obracím se proto na pana ministra
spravedlnosti o zrychlení celého aktu odškodňování,
neboť se jedná vesměs o staré osoby,
které vymírají, aby odškodnění
mělo ještě nějaký smysl. Na pana
ministra financí pana Špačka se obracím
se žádostí, aby vážil možnosti
valorizace přiznaných náhrad a ve spolupráci
s federální vládou k této valorizaci
přistoupil. Děkuji za pozornost."
22.I06 - Interpelace poslance ČNR Vladimíra Rozlivky
na předsedu vlády České republiky
Petra Pitharta ve věci současné situace ve
vojenském újezdu Milovice - Mladá a v přilehlém
regionu.
"Dámy a pánové, vážená
vládo, dovolte, abych přednesl interpelaci na pana
premiéra Pitharta ve věci současné
situace ve vojenském újezdu Milovice - Mladá
a v přilehlém regionu. Zároveň se
omlouvám, že přednáším interpelaci
zdánlivě o problematice, která se týká
úzkého regionu, ale předpokládám,
že problémy podobného rázu jsou i v
ostatních vojenských újezdech, které
opustila sovětská armáda, a proto si myslím,
že by vás mohly zajímat.
Vážený pane premiére, z podnětu
Okresního úřadu v Nymburce a zastupitelstev
obcí přilehlých k vojenskému újezdu
Milovice - Mladá se na vás obracím s interpelací
ve věci koordinace součinnosti federálních
a republikových orgánů a zefektivnění
její činnosti při řešení
situace v tomto prostoru. Jsem si vědom, že převážná
část problémů je v kompetenci federální
vlády, mnohé se ale dotýkají přilehlých
obcí a některé dokonce přímo
ovlivňují život v těchto obcích.
Region leží ve středních Čechách.
Několik km od Prahy, a proto jsem přesvědčen,
že iniciativa k řešení musí neustále
vycházet od vlády ČR. Jak je všeobecně
známo, jmenovaný prostor byl do června letošního
roku sídlem Střední skupiny sovětských
vojsk, kde na rozloze cca 50 km2 byla dislokována veliká
koncentrace lidí i techniky.
Tento prostor včetně letiště je nyní
prázdný a jen velice chabě střežen
příslušníky vojenské policie
a vojáky základní služby, kteří
jsou z nepochopitelných důvodů neozbrojeni.
Okresní úřady v Nymburce a v Mladé
Boleslavi mají společnou představu o způsobu
řešení revitalizace a rozvoje této lokality
a tento záměr má potřebnou podporu
obcí, přilehlých k uvedenému prostoru.
Svoji koncepci Vám, vážený pane premiére,
v rámcové podobě předložily začátkem
července s tím, že jsou schopny zajistit v
krátké době do jednání české
vlády komplexní materiál. Zatím však
neobdržely žádnou odpověď či
informaci o Vašem stanovisku. Přitom existuje řada
důvodů, proč je nutno řešit uvedenou
problematiku urychleně. Tyto důvody lze charakterizovat
takto:
1. Likvidace škod a optimální využití
uvažovaného prostoru se neobejde bez rozhodující
účasti zahraničního kapitálu.
Podstatná část území však
není na tolik zajímavá, aby zajistila dlouhodobě
potřebnou pozornost zahraničních investorů.
Z toho důvodu považuji za vhodné využít
současného zájmu, plynoucího mimo
jiné z celkového politického klimatu v Evropě.
V opačném případě existuje
riziko, že se aktivita zahraničních investorů
nasměruje jinam.
2. S postupujícím časem dochází
na opuštěných a více či méně
zdevastovaných stavbách k nárůstu
škod geometrickou řadou. Pod tlakem těchto
a řady dalších skutečností vyvíjejí
od května letošního roku zainteresované
okresní úřady po konzultacích s armádou
intenzívní jednání, jejichž cílem
je získat pro vlastníky uvažovaných
objektů formou výběrového řízení
vhodné investory. Za těchto okolností je
zarážející stanovisko MHPR, které
prosazuje zahájení řešení této
problematiky na své úrovni, což by vyvolalo
jen další časovou prodlevu. Proto, aby však
mohla být zahájena fáze využití
bývalého vojenského prostoru, je bezpodmínečně
nutné řešit urychleně celou řadu
problémů bezprostředně souvisejících
s vlastní transformací tohoto prostoru do civilní
správy. V prvé řadě je nutno zabezpečit
koordinační činnost za všechny zainteresované
resorty, zamezit s okamžitou platností působení
různých nelegálních akciových
společností v oblasti vojenského prostoru,
zabezpečit potřebnou ostrahu a zazimování
celého areálu před nadcházejícím
zimním obdobím a zajistit tak bezpečnost
v dané oblasti. Zamezit dalšímu zhoršování
technického stavu objektů, zabezpečit s ohledem
na dosavadní poznatky vojenské policie a kriminální
služby dokonalý pyrotechnický a chemický
průzkum, vyjasnit majetkové poměry čs.
státu k nemovitostem, zabezpečit rekonstrukci a
provozování základních inženýrských
sítí příslušnými organizacemi,
zpracovat koncepci a realizovat likvidaci rozsáhlých
ekologických škod v dané oblasti (např.
ohrožení zdrojů pitné vody pro Prahu).
Ve své interpelaci chci být stručný.
Domnívám se, že problémy jsou jasně
zmapovány. Okresní úřad v Nymburce
i místní obecní úřady jsou,
podle mého názoru, iniciativní a snaží
se dílčí věci řešit. Dosud
proběhlá jednání na úrovni
centrálních úřadů jsou málo
efektivní. Je mi známo, že na českém
ministerstvu vnitra je jmenován koordinátor pro
převod vojenského prostoru do civilní správy.
Pro jednání s federálními orgány
se mi to zdá málo. Proto Vás, pane premiére,
žádám o jmenování operativní
skupiny, která by v úzkém kontaktu s federálními
orgány pohnula věci rychle kupředu. Samozřejmě
nabízím i svoji součinnost. Děkuji."
22.I07 - Interpelace poslance ČNR Petra Dudeška na
předsedu vlády České republiky Petra
Pitharta ve věci zásahu jednotky rychlého
nasazení FMV na letišti Ostrava-Mošnov.
"Vážený pane předsedající,
vážená vládo, dámy a pánové.
V posledních dnech se znovu stal Mošnov středem
pozornosti. Je zde konečně slavnostně uznaná
FREE ZONE, o jejíž přednosti pro náš
těžce zkoušený kraj bylo řečeno
takřka vše. Upřímně tleskám.
Na jednom velkém setkání s občany
jsem o tom hovořil v souvislosti s vojenskou letkou, která
proti vůli většiny občanů nakonec
tiše jednoho dne dosedla i k překvapení pracovníků
letiště či jeho ochrany na mošnovskou
letištní plochu. Netleskám.
Před několika dny zde opět tiše přistál
letoun s federální letkou ministerstva vnitra. Byli
vysláni pro ochranu občanů proti ohrožení
občanů. Mají to v popisu práce. Pokud
by toto jednotka splnila, i když by třeba nic nenašla,
či nezneškodnila, tleskal bych. A určitě
nejen já. Netleskám ale proto, že upřímně
nemohu. Nemohu souhlasit se způsobem, jakým byla
akce provedena. Akce podobné zásahu na letišti
v Mošnově nelze napříště
provádět bez vrcholové koordinace federálního
ministerstva vnitra s federálním ministerstvem dopravy
a složkami civilního letectví. Vyplývá
to ze závěru odborníků jednání
meziresortní komise pro bezpečnost civilního
letectví, které se konalo v Praze. Všichni
přítomní se shodli na tom, že koordinace
je možná, aniž by bylo třeba civilním
složkám sdělovat utajované okolnosti.
Tato akce podle mého soudu a po důkladných
rozhovorech s mnoha odborníky nechránila občany,
ale bohužel je ohrozila. Cirka 40 minut nebyla zajištěna
navigace, řídící věž byla
vyřazena z provozu. Koridor uznané FREE ZONY nebyl
jištěn, dokonce i vojenské letadlo, které
zde mělo přistát, muselo odletět jinam.
Ptám se, proč nebyl připraven při
odstavení pracovníka na řídící
věži jeho zástupce z řad zásahové
jednotky, aby byl zajištěn bezpečný
chod letiště? Jde o porušení mezinárodních
konvencí, to není už jen věc lokální,
ale daleko širšího dopadu. Ke vší
smůle utekli z Německa vyhoštění
Vietnamci, tudíž ne ledajací a neškodní.
Jistě svou přítomností zaměstnají
severomoravské policisty a přidají závaží
k jejich tak velkému přetížení.
Byli ohroženy děti, cizinci, občané,
dokonce se střílí a je zraněn službu
konající pracovník zajišťující
bezpečnost a chod mozku letiště, řídící
věže. Pracovníci letiště jsou více
než potřebným a vhodným způsobem
odstraněni a zneškodněni. Vyřazena z
činnosti je i záchranná požární
služba a v neposlední řadě nedovedu
pochopit, že akce směřovala proti samým
příslušníkům útvaru ministerstva
vnitra, pracujícím na letišti, stejně
jako proti vojákům.
Je to podle mne vyslovení nedůvěry a také
ohrožení důvěry v bezpečnost
free zóny na severní Moravě. Nebo dokonce
jsme slyšeli z úst nejpovolanějších,
její likvidaci. Připomínám, že
v hornické Karviné je nezaměstnanost 6,28%,
v severomoravském kraji nejvyšší v České
republice 4,91%. Ztratíme tím jednu z možností
nezaměstnanost na Ostravsku snížit. Ale dál.
Proč podle zákona nevěděl o této
akci ministr vnitra České republiky Sokol a následně
severomoravská policie. Proč nebylo podle zákona
oznámeno ani dodatečně použití
speciální zbraně? Proč nebyla použita
při této akci podobná zásahová
jednotka z Ostravy? Byla by zde určitě rychleji
atd. Tleskám rád dobře a profesionálně
odvedenému výkonu. Z dalších důvodů
i neuvedených podrobností na četná
přání občanů vznáším
interpelaci ve výše uvedené věci na
předsedu vlády České republiky a dále
příslušné ministry České
republiky a následně ČSFR. Tleskám
rád dobře provedenému profesionálnímu
výkonu. Tentokrát, bohužel, nemohu. Ale veřejnost
musí být objektivně informována a
potom třeba zatleskáme všichni."
22.I08 - Interpelace poslankyně ČNR Jarmily Hofrové
a poslance ČNR Miroslava Rašky na ministra vnitra
České republiky Tomáše Sokola a ministra
vnitra ČSFR Jána Langoše ve věci zásahu
jednotky rychlého nasazení FMV na letišti Ostrava-Mošnov.
"Vážený pane předsedající,
vážené kolegyně a kolegové, i
když přede mnou pan poslanec Dudešek interpeloval
pana ministra a pana premiéra ohledně případu
Mošnov, dovolte, abych i já jménem svým
a pana poslance Miroslava Rašky se připojila k interpelaci.
Stejně jako naše veřejnost, tak i já
jsem byla znepokojena událostí, která se
stala dne 29. srpna letošního roku. Sama na severní
Moravě bydlím a z letiště Mošnov
cestuji na jednání České národní
rady. Proto bych chtěla ministra vnitra České
republiky Tomáše Sokola a federálního
ministra vnitra Jána Langoše prostřednictvím
české vlády interpelovat. Mám jenom
čtyři otázky:
Jak bude do budoucnosti zabezpečena koordinace mezi federálním
ministerstvem vnitra a ministerstvem vnitra republikovým,
aby v případě zásahu federálního
útvaru na teritoriu republiky bylo minimalizováno
nebezpečí ozbrojeného střetu obou
bezpečnostních složek.
Druhá otázka: Jaká budou přijata opatření,
aby ozbrojená ostraha letišť splnila svůj
úkol v případě teroristického
útoku?
Třetí otázka: Jaká budou přijata
opatření, aby v případě podobných
akcí nebyl na sebekratší dobu přerušen
letový provoz.
Čtvrtá otázka: Do jaké doby bude tato
akce vyšetřena generální prokuraturou
a s výsledky seznámena veřejnost."
22.I09 - Interpelace poslance ČNR Tomáše Ratiborského
na předsedu vlády České republiky
Petra Pitharta ve věci vytváření akciových
společností Transpetrol a Transgas.
"Vážený pane předsedající,
vážení kolegové, touto interpelací
podpořím kolegu Effenbergera, i když jsem věděl,
že on bude v této věci také vystupovat.
Je to interpelace na pana premiéra.
Vážený pane premiére, využívám
svého ústavního práva a interpeluji
ve věci vytváření akciových
společností Transpetrol a Transgas. V prosinci loňského
roku byla přijata pod č. 556 novela ústavního
zákona o čs. federaci, kde se v článku
4 odst. 4 říká, že zákon FS stanoví
vlastnictví k ropovodům, tranzitnímu plynovodu
a nadřazeným rozvodným sítím
k přenosu elektrické energie.