Soudružky a soudruzi, nebylo by reálné předpokládat
ani vyžadovat, aby nastal zásadní obrat na
vnitřním trhu během několika málo
měsíců. Tomu neodpovídají ani
naše ekonomické možnosti, ani stávající
výrobní struktura národního hospodářství.
Každý rozumný a poctivý občan
naší republiky však pochopí, že vše
a na všech úsecích nelze změnit dokonale
a do rána. Rozhodně však lze spousty problémů
řešit důsledněji a cílevědoměji
než tomu tak bylo dosud. Jde však o jednu zásadní
věc, aby každé zlepšení nebylo
pouze dočasné, ale trvalého rázu,
to znamená, že žádné odvětví
by po dosažení určité úrovně
nemělo stagnovat, ale dále se rozvíjet, aby
prostě každé zlepšení pocítili
naši občané ve všech krajích naší
republiky. To znamená, že ta nejširší
plejáda potravinářských i průmyslových
výrobků bude na pultech našich obchodů
nejen zítra a pozítří, ale že
tam bude trvale. Věřím a jsem pevně
přesvědčena, že takový postup
naši občané nejen pochopí, ale i ocení,
že to posílí jejich důvěru nejen
k nám poslancům a vládě, ale zejména
k celému našemu společenskému systému.
V této souvislosti chci pouze připomenout, že
poslanci našeho výboru již v druhé polovině
IV. volebního období zdůrazňovali
na schůzích ČNR, že kvalita a úroveň
vnitřního trhu je nejen výrazným ekonomickým,
ale i politickým faktorem, neboť je odrazem celkové
úrovně naší ekonomiky a bezprostředně
ovlivňuje postoje a myšlení našich občanů.
Obdobné stanovisko v rámci své působnosti
náš výbor zastával a zastává
i k dalším sférám veřejného
života, které mají nezastupitelné místo
v každé vyspělé společnosti.
Mám samozřejmě na mysli otázky bydlení,
služeb a dopravy, ke kterým jsme hovořili na
schůzích ČNR.
Jsem proto ráda, že mohu využít této
příležitosti a ocenit i nedávný
pozitivní přístup vlády ČSR
k navrženým opatřením na údržbu
bytového fondu, kde jedním z hlavních nedostatků
byl pozdní příděl finančních
prostředků. Také poslední jednání
vlády svědčí o skutečnosti,
že bude v dohledné době překonána
jedna z překážek dalšího rozvoje
služeb, která spočívá ve stanovení
limitu pohonných hmot. K určitému zlepšení
by mělo dojít i na úseku osobní přepravy
pracujících do zaměstnání.
Operativní opatření, která přijala
vláda, by měla alespoň částečně
řešit současnou nepříznivou situaci
na tomto úseku. Dle stanoviska výboru by měla
být celá oblast dopravy, a to jak osobní,
tak nákladní řešena komplexně,
jak po personální, tak i věcné stránce.
Neúměrně vysoký stav služebních
osobních motorových vozidel odčerpává
vysoké procento řidičů, kteří
by mohli uplatnit svoji kvalifikaci společensky daleko
prospěšněji. Také nízká
kvalita dopravních prostředků klade velké
nároky na opravárenské podniky, které
již léta zápasí s vysokým nedostatkem
náhradních dílů. Tento stav je ještě
umocněn vysokým průměrným věkem
osobních i nákladních vozidel, jejichž
udržení v provozu vyžaduje nejen vysoké
finanční náklady, ale mnohdy je jejich provoz
i na hranici bezpečnosti. Z tohoto důvodu je nejen
nutné zvýšit bilance dopravních prostředků
pro domácí uživatele, ale především
pro uživatele, kteří zabezpečují
chod národního hospodářství.
V závěru svého vystoupení pokládám
za nutné upozornit vládu na praxi, která
se opět začíná znovu rozmáhat,
kdy výrobní podniky vyžadují od svých
odběratelů jako podmínku plnění
buď pracovní síly nebo devizy na zakoupení
výchozích materiálů.
Jistě lze pochopit situace, např. havárie
atp., kdy je nutná okamžitá výpomoc,
ale pokud se týká požadavků devizového
podílu, jde o nešvar, který by neměl
existovat.
V této souvislosti proto kladu otázku, zda vyrovnaný
rozpočet na straně příjmů a
vydání zobrazuje reálnou skutečnost
i potřebu našeho národního hospodářství,
a to jak s ohledem na potřebu nákupu některých
nezbytných komponentů pro výrobní
organizace, tak i na krytí zvýšených
nároků na dodávky zboží do tržních
fondů.
Soudružky a soudruzi, přes vznesené dotazy
a připomínky z pověření výboru
pro obchod, služby a dopravu doporučuji České
národní radě schválit návrh
rozpočtu České socialistické republiky
na rok 1989. Děkuji za pozornost. (Potlesk.)
Předseda ČNR Josef Kempný: Děkuji
poslankyni Gertrudě Hambalčíkové.
Slovo má poslanec Josef Domas, po něm bude následovat
přestávka na oběd.
Poslanec Josef Domas: Vážené soudružky
poslankyně, vážení soudruzi poslanci,
vážení hosté, z pověření
poslanců zdravotního a sociálního
výboru ČNR mi dovolte vyjádřit se
k projednávané problematice rozpočtu na rok
1989. V úvodu chci uvést několik skutečností
a myšlenek, které dokreslí celkovou situaci
ve zdravotnictví na prahu roku 1989.
S kritikou zdravotnictví se v současné době
setkáváme velice často. Přispívá
k tomu jistě informace o zdravotním stavu populace,
kde jsme ve většině ukazatelů výrazně
zaostali za většinou průmyslově vyspělých
zemí. Toto platí zejména v oblasti srdečně
cévních a onkologických onemocnění.
Dále není žádným tajemstvím,
že materiálně technické vybavení
zdravotnických zařízení, a to hlavně
nižších stupňů přestává
být na žádoucí úrovni.
Setkáváme se s ostrými kritickými
postoji na adresu zdravotnictví, které však
často postrádají objektivní, kvalifikovanější
a komplexnější pohled. Celá řada
těchto kritik z pohledu jejich řešení
není v kompetenci zdravotnictví a obsahově
tudíž resortu nenáleží. To zásadní,
co je třeba opakovaně zdůraznit, je skutečnost,
že zdravotní stav populace je daleko, a to dokonce
několikanásobně vícekrát závislý
na faktorech mimo zdravotnictví. Jsou to především
negativní faktory ekologické, které jsou
průvodním jevem každé industriální
společnosti, dále faktory životního
stylu, pracovního režimu, stravovacích zvyklostí,
stresovosti a vůbec otázka eliminace rizikových
faktorů jako celku.
V těch zemích, kde se trendy úmrtnosti a
nemocnosti výrazně liší od naší
současnosti, jdou příznivé změny
zdravotního stavu paralelně s řešením
vyjmenovaných negativních jevů působících
na zdraví. To však vyžaduje celospolečenské
řešení.
Kritické postoje lze slyšet od těch občanů,
funkcionářů, ale i některých
zdravotnických pracovníků samých,
kteří tato základní fakta nechtějí
pochopit a hlavně podle nich jednat, kteří
se např. sami neumějí vyrovnat s kuřáctvím,
nadváhou, kteří nechápou význam
tělesné aktivity pro zdraví jedince atd.
Pokud nedojde k posunu ve vědomí lidí v tomto
smyslu, neočekávejme podstatné změny
v úrovni zdraví národa, byť bychom vybavili
zdravotnické zařízení sebedokonalejší
technikou. Jde o to, aby každý pochopil, že on
sám je strůjcem svého zdraví a podle
toho se choval a výchovně působil na mladou
generaci.
O těchto skutečnostech hovořím z toho
důvodu, že neobjektivní kritické postoje,
kterým se navíc velice často dostává
vysoké publicity ve sdělovacích prostředcích,
kde je často paušalizován lokální
problém i subjektivního charakteru, se zcela oprávněně
dotýkají poctivé práce většiny
zdravotnických pracovníků pracujících
na různých úrovních systému
zdravotnických služeb, a které velmi negativně
ovlivňují otázku důvěry mezi
lékařem a nemocným. Tento fakt důvěry
je pro normální funkci zdravotnictví nezbytný.
Vztah mezi lékařem a nemocným se bez vzájemné
důvěry prostě neobejde. Odmítáme
proto nekonstruktivní, vše negující
kritiky směrované do zdravotnictví.
Vážené soudružky, vážení
soudruzi, v žádném případě
jsem však nechtěl říci, že nevidíme
problémy a nedostatky, které ve zdravotnictví
jsou a které - a to je podstatné - se nedaří
v dostatečném tempu odstraňovat. Zásadně
lze připomenout, že růst nákladů
na zdravotnickou péči je celosvětovým
trendem a odráží skutečnost zavádění
stále složitějších a nákladnějších
přístrojových technik, nových léků,
složitějších diagnosticko-léčebných
postupů. Tento trend se pochopitelně nevyhýbá
ani nám.
Ve všech státech, a to dokonce i ekonomicky silnějších,
vzniká rozpor mezi tím, že na jedné
straně lze ve světle nejnovějších
poznatků vědy a techniky konstruovat složité
přístroje, ale na druhé straně nelze
tyto rozšiřovat v síti zdravotnických
pracovišť právě z důvodů
provozní a konstrukční náročnosti.
Všude ve světě se zatím musí
hledat optimální proporce mezi těmito trendy.
Jako prioritní problém na prahu roku 1989 vidím
otázku materiálně technického zabezpečení
provozu zdravotnických zařízení řízených
národními výbory, a to hlavně na nižších
stupních. Tato otázka je o to důležitější,
že právě v těchto zařízeních
je poskytováno největší procento zdravotnických
služeb, především v kontaktu s těmito
pracovišti si pacient vytváří názor
na úroveň péče o jeho zdraví.
Neřešené nedostatky občané citlivě
registrují a tyto ovlivňují jejich postoje.
Přehlížení těchto nedostatků
právě v těchto zařízeních
má největší politické dopady.
Stagnace v materiálně technické vybavenosti
těchto zařízení se odráží
i v klesající prestiži těchto zařízení,
dochází k nadměrné centralizaci zdravotnických
služeb. V takových podmínkách se práce
pro mladé zdravotnické pracovníky stává
málo přitažlivá a z toho rezultují
problémy stabilizace kádrů těchto
zařízeních s konečným dopadem
na kvalitu zdravotnických služeb. Sám se domnívám,
že jistá decentralizace přístrojového
vybavení je žádoucí tak, aby se přístroj
přiblížil k pacientovi a ne naopak, jak převažují
tyto tendence. A to jisté za podmínek přísného
respektování ekonomičnosti a využitelnosti
přístrojové techniky. V tomto ohledu vidím
jako prioritu urychleně vybavit tato zařízení
přístroji neinvazivní diagnostiky ultrazvukovými
přístroji, endoskopickými přístroji,
kardiostokografy apod. Vždyť ekonomické přínosy
by brzy převyšovaly pořizovací investice.
Jako jeden limitující faktor v operativnosti řešení
těchto nedostatků vidím i dosavadní
strukturu řídicích orgánů zdravotnictví,
kde stávající dvojkolejnost v řízení
- mám na mysli dvojkolejnost v řízení
po linii národních výborů a po linii
ministerstva zdravotnictví a sociálních věcí
- se nejeví jako nejoptimálnější.
Jako řešení se nabízí posílení
ekonomického vlivu ministerstva zdravotnictví na
síť zdravotnických zařízení,
které by předpokládalo jistou centralizaci
zdrojů - a to třeba pouze přechodně
- k odstranění nejpalčivějších
problémů, a tyto operativně vyřešit.
Pro názornost uvedu, že z celkové výše
přibližně 22 mld Kčs ročního
objemu prostředků na zdravotnictví v ČSR
disponuje ministerstvo zdravotnictví pouze 800 milióny,
což je asi 3,5 %, a ostatní jsou zcela v dispozici
národních výborů. Co se týká
odpovědnosti za nedostatky ve zdravotnictví, je
situace zcela opačná, automaticky je odpovědnost
za ně směrována na centrální
orgán a vzhledem k uvedené proporci prostředků
je to málo logické.
Vážené soudružky, vážení
soudruzi, objem plánovaných prostředků
na zdravotnictví pro rok 1989 představuje nárůst
o více než 8 %, jak už bylo řečeno,
a celkové náklady představují částku
22,2 mld Kčs. Jde o 8 % ní nárůst
vzhledem ke skutečnosti roku 1988, který je dán
výslednicí plánovaných prostředků
rozpočtem na rok 1988 a posílením této
částky o 700 mil. Kčs, a dále snížením
o předepsanou jednoprocentní úsporu, která
představovala v resortu 200 mil. Kčs. Nutno však
dodat, že uvedený 8 % ní nárůst
prostředků na rok 1989 je tvořen 8 % ním
nárůstem na léky a speciální
zdravotnický materiál a dále účelově
vázanými prostředky ve výši půl
miliardy Kčs k opatřením proti šířící
se chorobě AIDS. Ve zbylé položce ostatních
věcných nákladů nedochází
k nárůstu, dokonce je tato položka o 2 - 3
% nižší v porovnání se skutečností
roku 1988.
Z uvedeného vyplývá, že takto koncipovaný
rozpočet neumožní větší
dynamiku v oblasti rozvoje zdravotnické péče
a řešení nazrálých problémů
materiálně technického charakteru, jak o
nich bylo hovořeno. Již dnes je vyčíslen
rozpor mezi potřebami národních výborů
a objemem prostředků v plánu, který
činí asi 600 mil. Kčs. Jednání
o získání dodatečných prostředků
pro financování zdravotnictví na úrovni
příslušných ústředních
orgánů a KNV se stala pravidlem, bude tomu tak i
v roce 1989.
Na druhé straně je však nutno vyzdvihnout snahu
ministerstva financí oprávněné požadavky
zdravotnictví brát v úvahu a i ve složitých
podmínkách prostředky průběžně
uvolňovat.
I nadále se pravděpodobně bude prohlubovat
rozdíl mezi průměrnými platy zdravotnických
pracovníků v porovnání s ostatními
odvětvími. Tento rozdíl byl v roce 1980 -
115 Kčs a v roce 1987 již - 192 Kčs. Na vyrovnání
tohoto rozdílu by bylo potřeba 750 mil. Kčs.
V oblasti sociálního zabezpečení dochází
k dynamice výdajů vlivem nabytí platnosti
zákona č. 100 a navazujících předpisů.
Pro rok 1989 jsou potřebné prostředky k realizaci
těchto opatření v předloženém
rozpočtu na rok 1989 plně zapracovány.
Vážené soudružky, vážení
soudruzi, závěrem mi dovolte doporučit schválit
navržený rozpočet s tím, že odráží
aktuální možnosti rozdělení vytvořených
zdrojů, ale také s tím, že v průběhu
roku 1989 budou chybějící prostředky
do zdravotnictví přiděleny. Doplnění
chybějících zdrojů do zdravotnictví
budeme při jednání zdravotního a sociálního
výboru sledovat.
Děkuji za pozornost. (Potlesk.)
Předseda ČNR Josef Kempný: Děkuji
poslanci Josefu Domasovi. Nyní přerušíme
naše jednání na oběd. Budeme pokračovat
v půl třetí, a to vystoupením poslankyně
Miroslavy Zajebalové.
Předseda ČNR Josef Kempný: Soudružky
a soudruzi, budeme pokračovat v přerušeném
jednání.
Diskutovat bude soudružka poslankyně Miroslava Zajebalová,
připraví se poslanec František Štefan.
Poslankyně Miroslava Zajebalová: Soudružky
poslankyně, soudruzi poslanci, vážení
hosté!
V rámci projednávání přikázaných
kapitol státního rozpočtu na rok 1989 výbor
České národní rady pro kulturu a výchovu
konstatoval, že přes veškerou složitost
a mimořádnost naší ekonomické
situace, o níž zde již byla řeč
ve vystoupeních soudruha Nikodýma, soudruha Mrázka
i poslanců v rozpravě, jsou základní
potřeby Československé televize, Československého
rozhlasu a ministerstva kultury ČSR na příští
rok zabezpečeny.
Souhlasíme se závěrem vlády České
socialistické republiky, že rozhodující
zůstává výkonnost a efektivnost československé
ekonomiky a tvorba zdrojů korespondující
se společenskými potřebami, jejichž
cílem je vysoká životní úroveň
a plný duchovní život všech občanů
i příslušníků mladé generace.
Dovolte mi, vážené soudružky a soudruzi,
zastavit se u některých klíčových
momentů našich diskusí, které vznikaly
v souvislosti s řadou otázek majících
těsnou souvislost s finančním a materiálním
zabezpečením odvětví kultury ve světle
závěrů 10. zasedání ústředního
výboru Komunistické strany Československa.
Všichni víme, a předložený návrh
zákona o státním rozpočtu České
socialistické republiky na rok 1989 to potvrzuje, že
naše socialistická společnost vynakládá
na nadstavbovou oblast nemalé prostředky. Je proto
pochopitelné a jednoznačně správné,
aby se vynaložené náklady produktivně
vrátily jednak ve všestranné aktivizaci lidského
činitele, na druhé straně však musíme
soustavně a cílevědomě dbát
o efektivnost i hospodárnost při plném respektování
ekonomické reality. Odmítáme tedy ve shodě
s vládou tzv. zbytkový princip financování
nadstavby, ale zároveň se ve spolupráci s
vedeními resortů snažíme o cílevědomou
tvorbu jejich vlastních zdrojů s cílem promyšleně
snižovat státní příspěvek.
Stále platí zásada, že rozdělovat
do společenské spotřeby lze jen to, co vytvoříme.
Již na minulé schůzi České národní
rady, jež hodnotila plnění programového
prohlášení vlády České
socialistické republiky, zazněly některé
problémy, které jako prioritní řeší
ministerstvo kultury ČSR. vážíme si
odpovědné snahy pracovníků odvětví
přistupovat aktivně nejen k odstraňování
nedostatků, nýbrž dynamicky hledat nové,
netradiční cesty v šíření
socialistických kulturních hodnot u nás i
v zahraničí.
Za perspektivní lze v tomto smyslu označit posun
přístupů k velkým komplexním
akcím typů Dnů kultury. Namísto snahy
o co nejširší přehlídku různých
oblastí naší kultury nastupuje zásada
koncentrace na menší počet špičkových
uměleckých těles, výstav apod., volených
na základě získaných znalostí
o kulturně politické specifice hostitelských
zemí. Zkušenosti například s pořádáním
společných Dnů kultury ČSSR - NDR
také potvrzují plnou oprávněnost posilování
přímých družebních vztahů
krajů a měst i jednotlivých institucí
a organizací na bázi průběžně
a věcným obsahem naplněné spolupráce.
Existují však průřezové obory,
na něž resortní ministerstvo nestačí.
Podrobně budeme v březnu 1989 hovořit o ochraně
přírody v souvislosti se schůzí
České národní rady o životním
prostředí. Dnes chci vaši pozornost v několika
poznámkách obrátit na problematiku památkové
péče, otázku zásob v knižní
kultuře, financování místní
kultury a nezbytnosti vytvořit rychlý a efektivní
informační systém v celém odvětví.
Péče o kulturní dědictví minulosti
se v posledních letech stalo jedním z nejfrekventovanějších
témat v diskusích našich občanů.
Souvisí nejen s vlasteneckou výchovou a s kulturně
výchovnými funkcemi socialistického státu,
nýbrž tvoří miliardové společenské
bohatství a předmět zájmu domácí
i zahraniční turistiky. Dnes již zdaleka nejde
o provoz a údržbu historicky cenných objektů
typu muzeí, galerií, hradů a zámků.
Památky se stávají zdrojem potencionálního
bytového fondu, odhaduje se 65 tisíc bytů,
ubytovacích a stravovacích kapacit tolik potřebných
pro cestovní ruch, městským památkovým
rezervacím je nutno vrátit jejich společenskou
roli obydlených přirozených center našich
měst. Jsme rádi, že ministerstvo kultury ČSR
přichází s novou koncepcí péče
o památkový fond a jeho využití. Doporučujeme
vládě ČSR i výborům České
národní rady věnovat těmto otázkám
mnohem více pozornost, než tomu bylo v minulosti,
a to dříve, než budeme stát před
otázkou sanací celých bloků městských
památkových rezervací, jako je tomu v mém
volebním obvodu Jaroměři - Josefově.
Výklad ministra financí, cen a mezd ČSR upozornil
na neúměrnou výši zásob, jejich
neustálý růst a ukázal i na hluboké
ekonomické příčiny tohoto jevu. Nelze
přitom mechanicky klást stejné nároky
při snižování zásob u výrobních
resortů jako například ve sféře
knižní kultury, kde je třeba klást důraz
především na trvale a dlouhodobě působící
hodnotu knihy.