Předsedající mpř. FS Dohnal:
Děkuji posl. Píšovi. Uděluji slovo posl.
Růžičkovi. Připraví se posl.
Biľak.
Posl. Růžička: Vážené
Federální shromáždění,
v souvislosti s včerejším prohlášením
federální vlády chtěl bych přednést
několik námětů a poznatků z
oblasti energetiky.
V současné době, kdy probíhají
vzájemná jednání na upřesnění
kompetence mezi federálními a národními
centrálními orgány, a to jak zastupitelskými,
tak i výkonnými jde o to, aby nenastala situace,
že některé mimořádně závažné
úkoly budou opomenuty, nebo tzv. vypadnou z pravomoci obou
orgánů. Jde především o ty problémy,
kde jednotný a pevně propojený postup vytváří
předpoklady k zajištění celkové
koncepce rozvoje ČSSR. Mám na mysli zejména
potřeby jednotnosti energetického systému
a v souvislosti s tím dořešení technicko-ekonomické
koncepce tepelných velkoelektráren, přenosových
zařízení a teplofikace měst. Dále
pak prohloubení a urychlení výzkumu a výstavby
jaderné energetiky s využitím mezinárodní
dělby práce.
Nebude přehnaným tvrzením, že je to
právě energetika, která významně
určuje úroveň ekonomického rozvoje
státu. Dosavadní úspěšné
zásobování elektřinou je výsledkem
plynulého uvádění nových kapacit
do provozu z let 1960 - 1965. Po roce 1965 však dochází
k opožďování přírůstku
nových kapacit a v současné době jsou
vážné skluzy ve výstavbě základních
energetických staveb, které mají zabezpečit
výkonovou bilanci elektřiny po roce 1970. Opožďuje
se uvedení do provozu 5. bloku 110 MW v elektrárně
Ledvice II a k určitému zdržení dochází
i na výstavbě elektrárny Mělník
II a Počerady. Nedaří se plnit plán
dokončování výstavby 1. čs.
atomové elektrárny, kde není zaručen
termín ukončení montáží
ani do konce roku 1969.
Nemá-li v zásobování elektrickou energií
v budoucnu nastat situace podobná té, kterou v této
době prožíváme v zásobování
uhlím, pak otázky dalšího rozvoje energetiky
nelze podcenit. Vycházíme-li z toho, že bilance
přírůstku kapacit pro léta 1973 -
1975 vychází z reálných potřeb,
pak je třeba, aby o realizaci programu výstavby
tepelných elektráren - tak jak byl zpracován
bývalou Ústřední správou energetiky
- urychleně rozhodla federální vláda,
neboť sebemenší časové oddálení
zahájení výstavby by v konečném
výsledku znamenalo návrat k regulačním
opatřením v dodávkách elektřiny
se všemi nepříznivými důsledky
pro zásobování národního hospodářství
a obyvatelstva, a to již počínaje rokem 1973.
Jsem si přitom vědom toho, že rozpočtové
náklady spojené s výstavbou tohoto investičního
programu, vyčíslené částkou
cca 11 mld Kčs, jsou značné a jejich dopad
na státní rozpočet bude mít nepříznivé
důsledky na řešení jiných naléhavých
úkolů.
Není zanedbatelné ani porovnání stávajících
investičních nákladů na instalovaný
KW, který činí např. u elektrárny
Vojany I. 1 500 Kč /po přepočtu na cenovou
úroveň roku 1967 Kčs 2300/ při celkových
nákladech na investici o výkonu 6 x 110 MW ve výši
téměř 1 mld. Kčs, zatímco na
připravovanou elektrárnu Tušimice II. je vyčíslen
náklad na instalovaný KW ve výši 4 680
Kčs, při celkových plánovaných
nákladech na investici o výkonu 4 x 200 MW v částce
3 660 mld Kčs.
Při odsíření kouřových
plynů a stoprocentním odbytu produktů odsiřovacího
procesu je celková cena dodané MWh do sítě
zhruba 250 Kčs v prvém roce provozu a v jedenáctém
a dalších letech poklesne tato cena na cca 215 Kčs.
To znamená, že proti stávající
ceně 154 dodané MWh do sítě z elektrárny
Vojany bude cena dodané MWh z elektrárny Tušimice
II o 62 % vyšší. K tomu bych chtěl podotknout,
že některé jaderné elektrárny
v USA, Kanadě a Anglii s reaktory 1 000 mWel, které
budou uvedeny do provozu v letech 1969 - 1970, jsou již ekonomicky
výhodnější, než moderní
velké elektrárny na uhlí.
Výstavbou atomových elektráren by se také
zásadně vyřešil problém ozdravění
ovzduší; zatímco budování v provozu
neověřených odsiřovacích zařízení
tuto záruku nedává.
Výstavbou tepelných elektráren s odsiřovacím
zařízením, na které budou vynakládány
značné devizové prostředky /2,5 mil.
dolarů na 1 odsiřovací zařízení/
bude problém definitivního dořešení
ozdravění ovzduší oddalován,
neboť bude řešit pouze zmírnění
tohoto vlivu.
Za tohoto stavu bude trvat oprávněný tlak
národních výborů a jiných orgánů
na zvyšování prostředků ze státního
rozpočtu na likvidaci škod způsobovaných
národnímu hospodářství na majetku
a zdraví obyvatelstva. Tak např. podle zprávy
Československé akademie věd - Geografický
ústav Brno z března 1968, činí škody
pouze v oblasti Krušných hor a Severočeské
hnědouhelné pánve v roce 1967 na lesním
hospodářství a zemědělství,
na základních prostředcích, majetku
obyvatelstva a zdravotnickém úseku celkem 800 mil.
Kčs. Přitom výši této roční
škody je nutno posuzovat jako minimální, neboť
její časový vývoj je ve stádiu
prudkého růstu a je třeba počítat
s tím, že v nejbližších letech překročí
tyto škody 1 miliardu Kčs.
Období let 1970 - 1980 má být v ČSSR
obdobím rozvoje jaderné energetiky od prototypu
k průmyslově opakovaným ekonomickým
jednotkám velkého výkonu, aby tak po roce
1980 mohlo být započato s hromadným nasazením
jaderných elektráren do elektrizační
soustavy ČSSR. V žádném případě
nebude možno do roku 1980 "zalepovat" jadernými
elektrárnami nepředvídaná manka čs.
palivo-energetické bilance, nýbrž jaderná
energetika musí být ve svých výkonech
dlouhodobě předem zaplánována a zajišťována.
Je třeba přitom vidět naše poměrně
značné opoždění za světovým
vývojem. Zaostáváme v tomto směru
již nyní za průmyslově vyspělými
zeměmi, jejichž ekonomika je srovnatelná s
naší /např. Švédsko, Kanada, NDR,
Belgie, Švýcarsko/ a toto opoždění
za nimi se bude v příštích letech
rychle zvětšovat. O tom, jak zaostáváme
svědčí skutečnost, že v roce
1975 nás velmi značně předstihnou
i země, které mají méně rozvinutý
průmysl než ČSSR, jako Bulharsko, Maďarsko
a Španělsko. A toto opoždění za
nimi se bude v příštích letech rychle
zvětšovat.
Podstatné urychlení rozvoje jaderné energetiky
v ČSSR je tedy velmi významným ekonomickým
úkolem. To je přirozeně možné
jen na základě správně zvolené
koncepce dalšího rozvoje jaderné energetiky
a maximální hospodárnosti využití
prostředků, které mohou být pro jadernou
energetiku poskytnuty ze státního rozpočtu.
Bývalá atomová komise při průmyslovém
výboru NS se pravidelně zabývala spolu s
aktivem odborníků problematikou výstavby
atomové elektrárny A 1, jakož i stavem prací
na dlouhodobém programu rozvoje jaderné energetiky
ČSSR a doporučovala realizaci správných
tendencí. Roztříštěnost řízení
a tím i odpovědnosti za výstavbu na radu
orgánů nevedla vždy k žádoucímu
výsledku.
Předsednictvo bývalého NS požádalo
vládu, aby se zabývala průběhem výstavby
jaderné elektrárny A 1 a stanovila koncepci atomového
rozvoje v ČSSR tak, aby odpovídala potřebám
a významu v této oblasti. Předpokládám,
že závěrům předsednictva bývalého
NS ze dne 28. listopadu 1968 bude federální vláda
věnovat náležitou pozornost. Přitom
považuji za žádoucí, aby výbor
pro hospodářskou politiku při Federálním
shromáždění neupustil od práce
započaté komisí pro atomovou energii při
průmyslovém výboru bývalého
NS, jakož i samotného průmyslového výboru
a tím zabezpečoval, aby i nadále byly signalizovány
a řešeny nedostatky a problémy, které
v novém státoprávním uspořádání
trvalé zabezpečování rozvoje všech
forem energie v národním hospodářství
přinese.
Soudružky a soudruzi, na závěr svého
vystoupení chci říci, že vládní
prohlášení, přednesené včera
předsedou vlády s. ing. Černíkem,
jsem vyslechl s uspokojením a jsem přesvědčen,
že politika federální vlády bude pokračovat
v cestě nastoupené vládami ČSSR v
roce 1968. Věřím, že i federální
vláda si získá plnou důvěru
našeho lidu a k tomu cíli budeme jí pomáhat
a podporovat. /Potlesk./
Předsedající mpř. FS Dohnal:
Děkuji posl. Růžičkovi. Uděluji
slovo posl. Biľakovi. Připraví se posl. Šubrt.
Posl. Biľak: Vážené Federálne
zhromaždenie, vážené súdružky,
súdruhovia poslanci! Päťdesiat rokov hľadali
a skúšali naši otcovia aj my taký model
spolužitia Čechov a Slovákov, ktorý
by najlepšie zodpovedal národným, politickým,
ekonomickým i ideovým potrebám života
a bezpečnosti našich národov. Terajším
zasadaním sa definitívne zakončuje významná
etapa štátoprávneho usporiadania našej
republiky a začíname novú éru v živote
nášho štátu.
Skúsenosti nás učia, že hlavným
činiteľom, ktorý rozhoduje o úspechu
či neúspechu každej organizácie alebo
modelu, sú ľudia, ktorí ich zabezpečujú.
Sebadokonalejšia organizácia štátu nemusí
dobre fungovať, ak mŕtvu literu zákona či
smernicu nenapĺňajú ľudia s nadšením,
z presvedčenia, z lásky k vlasti,
s pocitom internacionálnej zodpovednosti.
Správna politika vedúcej sily našej spoločnosti,
politika Komunistickej strany Československa, dôsledné
uplatňovanie marxisticko-leninských princípov
národnostnej politiky v teórii i praxi, tvorivá
práca nášho ľudu i historické skúsenosti
vytvárajú predpoklady, že budúce roky
môžu byť ešte plodnejšie ako tie minulé.
Všetci vieme, že tak dôležité zmeny
v štátoprávnom usporiadaní aké
robíme, i splniť úlohy vytýčené
vládou, si vyžadujú veľa času,
kľudu a najmä maximum občianskej, štátnej
i pracovnej disciplíny.
Žiaľ, ako spomínal vo vládnom prehlásení
i s. Černík, existujú sily, ktoré
to ustavične oslabujú. Sme svedkami toho, že
len čo Ústredný výbor KSČ alebo
vláda vytýčia líniu ďalšieho
postupu, protisocialistické sily okamžite organizujú
také akcie, ktoré odvádzajú pozornosť
pracujúcich od pozitívnej politiky. Nastoľujú
také požiadavky, ktoré sú v danom
čase nesplniteľné, vedome vyvolávajú
krízové napätia.
Túto metódu uplatňujú už skoro
rok. Prejavilo sa to po prijatí Akčného programu,
z ktorého vychádzalo i prehlásenie vlády
z apríla minulého roku, i po májovej
rezolúcii, ktorá upozornila na vážne
nebezpečie sprava, opakuje sa to po novembrovom, decembrovom
i januárovom zasadnutí Ústredného
výboru KSČ. Pracujúci sú už z toho
skutočne unavení, ale i nahnevaní. Snáď
si organizátori tejto metódy, metódy vyvolávať
ustavičné napätie ani neuvedomujú, že
tu tiež môže platiť staré príslovie,
že "kto seje vietor, bude žať búrku".
Teraz je v móde, že často úzko
osobné alebo skupinové záujmy sa vydávajú
za záujmy národa. Sú ľudia, ktorí
pri každej príležitosti menom národa vystupujú
a jeho menom formulujú rôzne požiadavky, miesto
toho, aby pomohli mobilizovať pracujúcich k plneniu
úloh, ktoré sú zahrnuté v straníckych
a vládnych dokumentoch, vyjadrujúcich skutočné
celospoločenské záujmy a ciele socializmu.
Neviem si predstaviť iný socializmus ako taký
spoločenský poriadok, ktorý zaručí
všetky ľudské práva a slobody. O taký
socializmus usilujeme. To, že taký socializmus ešte
nemáme, neznamená, že sú chybné
socialistické idey, ani to nevyplýva iba z chýb,
ktoré bezosporu vývoj spomalili, ale že tu
pôsobí taký rozhodujúci činiteľ
pri budovaní nového dokonalejšieho politického
systému, akým je faktor času i medzinárodná
situácia.
Jedna z veľkých chýb uplynulej doby je
i to, že sa značne zidealizovala predstava, ako by
sa dal dokonalý socialistický spoločenský
poriadok vybudovať za 10 - 20 rokov bez rešpektovania
reality, že svet je triedne, ideovo, hospodársky i
vojensky rozdelený.
Som presvedčený, že veľká väčšina
pracujúcich takzvanú pojanuárovú politiku
videla a chápala ako nutnosť posilnenia socialistických
princípov, na ktorých je budovaná naša
republika, ako posilnenie istoty a poriadku v našej
republike a nie v tom, že sa bude znevažovať
20-ročná práca ľudu, že sa má
hanobiť komunistická strana, vychvaľovať
a dávať ako vzor buržoáznu republiku a
špiniť to, čo sa začalo uskutočňovať
po Februári 1948.
Naši ľudia sú za to, aby sa kritizovali a napravovali
chyby a nedostatky, ale nie za to, aby sa vyvolávala nenávisť
voči štátnym a straníckym orgánom,
armáde, bezpečnosti, justícii, Ľudovým
milíciám a ostatným orgánom preto,
že si uvedomujú, že bez týchto orgánov
nie je možno zabezpečiť istotu a poriadok a tým
i zdravý rozvoj celej spoločnosti. Bude potrebné
urobiť také opatrenia, aby sa skoncovalo s metódou,
že sa pracujúcim priam vnucoval názor v rozpore
s historickou pravdou, akoby naša spoločnosť,
kde vedúcou silou je robotnícka trieda, nevytvorila
nič dobrého, akoby od prevzatia moci do vlastných
rúk sme nemali schopnú vládu, Národné
zhromaždenie, akoby nestálo za nič naše
národné hospodárstvo, školstvo, zdravotníctvo,
proste nič.
Takáto metóda oslabuje socialistickú hrdosť,
vnáša pesimizmus a neistotu v schopnosť
zvládnuť ešte náročnejšie
úlohy. Žiaľ, že mnohí sa nepoučili
ani po auguste a ďalej vnášajú neistotu,
usilujú sa narušovať akčnú jednotu
strany, jednotu republiky, spojenectvo socialistického
tábora a najmä spojenectvo so Sovietskym zväzom.
Ak niekto veril, že po auguste sa tieto sily poučili
zo svojich chýb, že si budú spytovať svoje
svedomie a že pomôžu prekonávať vzniknuté
ťažkosti, vidíme, že sme sa hlboko mýlili.
Naopak. Po určitom období neistoty a strachu, keď
si mysleli, že sa budú musieť zodpovedať
za svoje činy a keď zistili, že sa nikomu nič
nestalo, začínajú znovu a ešte v horšej
podobe, ako pred augustom.
Verím, že federálna vláda urobí
také opatrenia, aby nikto nemohol hazardovať so životmi
ľudí a ich budúcnosťou. Súhlasím,
že sme mali dosť síl i pred augustom tieto sily
skrotiť vlastnými silami. Žiaľ, sily sme
mali, ale nemali sme dosť odvahy ich použiť. Verím,
že skúsenosť nás natoľko poučila,
že druhýkrát bude dosť odvahy použiť
aj silu, skrotiť každého, kto usiluje o rozvrat,
usiluje o to, aby vláda nemohla presadiť svoje pre
ľud dôležité predsavzatia. /Potlesk./