Místopředseda Langr (zvoní):
Dalším řečníkem je pan posl.
Jaksch. Dávám mu slovo.
Posl. Jaksch (německy): Vážené
dámy a pánové!
Rozhodující význam této osnovy vyžaduje
podrobného stanoviska všech parlamentních delegací
v této sněmovně. Každá strana
jedná při zaujetí svého stanoviska
k této osnově za veliké dějinné
odpovědnosti. My němečtí soc. demokraté
se této odpovědnosti nevyhýbáme. Souhlasíme
s většinou této sněmovny, že země
nesmí býti vydána všanc loupežnému
útoku zvenčí.
Absolutní mírumilovnost naší zahraniční
politiky je celému světu zřejmá. Z
toho také vyplývá povaha této osnovy
zákona jakožto opatření vysloveně
obranného. To je také rozhodný motiv našeho
zásadního souhlasu. Očekáváme
u této osnovy, že rozvaha národů učiní
jeho použití zbytečným až do posledních
hořkých důsledků. Toto vroucí
přání vyslovujeme zde v zájmu všech
občanů, všech národností tohoto
státu. Vyslovujeme však toto přání
také v zájmu sousedních států
a celé evropské rodiny národů.
V moderní válce není vítězů
ani poražených, jsou jen ubité, z tisíce
ran krvácející národy. Válka
nerozřeší žádný sociální
problém, neposkytne chléb, a válka také
nepřinese spravedlnost mezi národy. Z evropského
konfliktu by těžil japonský imperialismus a
mladý kapitalismus severoamerický. To by znamenalo,
že by se z továrních komínů v
severních Čechách, v severomoravském
a slezském území již nikdy nezačalo
kouřiti.
Na základě těchto poznatků se vášnivě
obracíme proti těm hlasům a proudům,
které touží po válce jako pomocníku
a vykupiteli. Ještě kvete v naší zemi
jaro, ještě žijí lidé, kteří
by mohli býti obětmi příští
války. Ještě je čas hájiti a
zachrániti mír.
Na otázku, co by mohlo býti pro záchranu
míru učiněno, čím bychom my,
sudetskoněmečtí politikové, k tomu
mohli přispěti, je jen jedna odpověď:
jednomyslné přiznání k míru,
jednomyslné přiznání k mírovému
poslání této země a její mírumilovné
zahraniční politice. I kdyby byl v ministerstvu
zahraničních věcí sudetskoněmecký
politik na místě nynějšího zástupce
našich zahraničně politických zájmů,
nemohl by zahájiti jiný směr než směr
dosavadní a dnešní zahraniční
politiky. Táži se vážené sněmovny
a především zástupců sudetskoněmecké
strany: Co má znamenati útok proti Sovětskému
svazu, který se na venkově provádí
a který se zde opakuje? Co tento útok má
dělati se sudetskoněmeckými zájmy?
Máme snad my sudetští Němci důvod,
abychom se báli útoku sovětského Ruska?
Máme nějaký důvod, abychom se účastnili
štvaní proti Sovětskému svazu, které
vyšlo z norimberského sjezdu a které denně
dále inspiruje pan Goebbels? Musíme přece
uvážiti, že jsme tím hnáni na stranu
japonského imperialismu. V tom je politika pro zájmy
Japonska a nikoliv pro zájmy sudetských Němců
a já se táži: co je zájem sudetských
Němců? Potřebuje sudetskoněmecký
průmysl ruských zakázek nebo desateronásobného
zostření japonské konkurence? Tuto otázku
musíte osvětliti s hlediska našich lidí
a našich hospodářských zájmů.
Mluvčí sudetskoněmecké strany v této
sněmovně mohl odmítnutím všech
spekulací na sudetskoněmecký iredentismus
prokázati velikou službu věci míru.
Takovéto jednomyslné odmítnutí všech
sudetskoněmeckých stran v této sněmovně
bylo by varovným hlasem pro ty, kteří s tímto
iredentismem spekulují a kteří jsou tím
posilováni ve své vůli po válce. Řečník
sudetskoněmecké strany se však jen omezil na
temné náznaky a na to, že jednotlivé
části zákona podrobil podrobné kritice.
Sandner vytkl, že se touto osnovou zákona vytváří
v pohraničních pásmech dvojí právo.
Chtěl bych zde zdůrazniti, že v tom nelze spatřovati
zlý úmysl zákonodárců. Také
Francie musí opevňovati své severní
pohraniční pásmo, i severní Francie
je více ohrožena než jižní a to si
zde musíme uvědomiti: válka a každé
válečné nebezpečí zvyšují
automaticky risiko pohraničních území
a s touto skutkovou podstatou se musí vypořádati
každý sudetskoněmecký politik. Z toho,
právě z ohromného ohrožení našeho
pohraničního území v případě
evropské zápletky vyvozujeme závazek bojovati
proti všem sebevražedným nadějím
a zničiti všechny iluse, které směřují
k tomu, že zase půjde jen o malou procházku,
jak se domnívali v létě 1914, když rakouské
vojsko vtrhlo do Srbska. Říkáme to zde otevřeně,
chvějeme se pro případ války o fysickou
existenci sudetských Němců, zároveň
se bojíme o další trvání Německa
a o budoucí význam Evropy ve světové
politice. Nikdo z nás si nemůže představiti
hrůzy války, v níž by naše pohraniční
území bylo bojištěm a v níž
by centrálně položené Německo
bylo terčem všeho evropského letectva. Každý
německý vlastenec musí zdvihnouti proti těmto
nebezpečím varovný hlas, musí považovati
za svou povinnost bojovati proti šílené pověře,
která vrcholí v názoru, že sudetskoněmecká
otázka může býti rozřešena
mečem.
Dámy a pánové! Pokud jde o vnitropolitickou
stránku, ulehčil pan Sandner ve své
řeči značně posici a úkol německých
vládních stran tím, že sám řekl:
"Netvrdíme, že tu jsou konkretní úmysly
pro národnostně politické zneužití
této osnovy zákona." Pan Sandner rozvinul
otázku záruk. Na to bych chtěl odpověděti,
že je nejlepší zárukou, stane-li se všechno
německé obyvatelstvo této země ručitelem
tím, že svým jednomyslným chováním
v této věci nedá podnět k nesprávným
výkladům. (Souhlas.) Tím se nám
záměnou dostane práva úspěšně
se brániti s hlediska našeho státotvorného
smýšlení proti eventuálnímu zneužívání
a uplatniti svůj vliv proti němu. Ovšem je
tato úloha ztížena, odpírá-li
německá oposice německému aktivismu
jakýkoli význam. My, němečtí
aktivisté, žádáme od českých
stran porozumění pro svůj těžký
úkol. Nesmíme ovšem přehlížeti,
že toho porozumění bylo dosud nejméně
u německé oposice.
Slavná sněmovno! Příkladem pro to
byl způsob, jak pan Sandner pojednal o §u 19.
Pan Sandner zde tvrdil, že to zlověstné
místo, které rozšiřuje pojem nespolehlivosti
automaticky a se zpětnou platností na všechny
přívržence rozpuštěných
nebo zastavených stran, nebylo odstraněno, ale pouze
přesunuto ze znění zákona do důvodové
zprávy. Musím toto vylíčení
zde v každém směru opraviti. Musím především
říci, že jsme se při projednávání
jednotlivých ustanovení plně snažili
zabrániti, aby pojem státně politické
nespolehlivosti byl rozšířen na občany
národnostních menšin v tomto státě
jen pro jejich příslušnost k určité
národnosti. Žádali jsme jasného ustanovení,
aby pojem nespolehlivosti nesměřoval proti německým
nebo maďarským státním občanům
nebo proti náboženské menšině.
K tomuto požadavku bylo v poradách koalice přihlédnuto
a v tom spatřujeme také uklidnění
pro německé obyvatelstvo této země,
aby poznalo, že osnova zákona sama o sobě nesleduje
protiněmecký nebo protimenšinový účel.
V interpretaci §u 19, v bližším vymezení
pojmu nespolehlivosti bylo skutečně obsaženo
ustanovení, že členy rozpuštěných
a zastavených stran jest považovati za nespolehlivé.
Zastáváme stanovisko, že se nesmí dělati
politika msty proti svedeným lidem a také ne politika
msty proti neškodným sympatisujícím
a již vůbec nikoliv proti lidem, kteří
byli svými zaměstnavateli nuceni vstoupiti do těchto
stran. Toto ustanovení bylo ze znění osnovy
škrtnuto.
Mám zde výňatek z důvodové
zprávy a chtěl bych k podpoře svých
vývodů přečísti doslovné
jeho znění. Zajímáte-li se o toto
téma, pak prosím o vaši vlídnou pozornost.
Toto místo důvodové zprávy zní
v německém překladě takto (čte):
"Dále mohou úřady rozhodující
o státní nespolehlivosti vzíti v úvahu
též příslušnost ke straně,
která byla rozpuštěna nebo jejíž
činnost byla úředně zastavena před
účinností zákona o obraně státu."
(Německé výkřiky: Také stanovisko!)
- pardon, pánové - "zvláště
jde-li o funkcionáře strany nebo osoby, které
jinak vyvíjely zvláštní činnost
v této straně, leč by nastaly skutečnosti,
nasvědčující tomu, že se jejich
poměr ke státu změnil." Mají-li
na české straně ještě stále
vážné pochybnosti o státně-politické
spolehlivosti členů dřívější
nár. socialistické strany, není to naše
vina, zde nesou hlavní vinu pánové Krebs
a Jung: neboť příslušníci strany
nebo spolupracovníci těch pánů, kteří
dnes sedí venku v německém říšském
sněmu, nemohou tak snadno přesvědčiti
Čechy o své státně politické
spolehlivosti. Proto se neobracejme s jednostrannou kritikou proti
německým vládním stranám, ale
budiž adresována těm pánům, kteří
zahájili politiku nespolehlivosti a kteří
zde své přívržence opustili a raději
se etablovali jako politikové a poslanci Třetí
říše. (Německé výkřiky
poslanců sudetskoněmecké strany: Deutsch
a Bauer!) Něco vám řeknu. Zdá
se, že litujete, že Deutsche a Bauera nestihl osud Wallischův.
Kdyby byl zde pan Krebs zůstal, jistě by ho nebyl
stihl osud Wallischův. S této tribuny pan Krebs
prohlašoval, že se nebojí obžaloby, s této
tribuny pan Krebs žádal, aby byl vydán, a když
bylo jeho přání splněno, utekl za
hranice. Proto bych chtěl zdůrazniti rozdíl
mezi těmi, kteří byli ohroženi mstou
vítěze v občanské válce, a
těmi, kteří přivedli své přivržence
do žaláře, ale sami měli strach před
několika měsíci vězení.
Slavná sněmovno! Slyšeli jsme vždy od
sudetskoněmecké strany, že časy úzkoprsé
a jednostranné stranické politiky již minuly,
že nyní začíná období
velkorysé národní politiky. Všechny
jednotlivé otázky budou napříště
posuzovány jen s hlediska nejvyššího národního
zájmu. (Posl. Sandner [německy]: Cože jsme
vás nepozvali k poradě?) Podívejte se,
pane Sandnere, žádné pozvání
jsem nedostal a nemám tedy také příčinu,
proč bych tedy takovému pozvání vyhověl.
(Různé výkřiky.)
Místopředseda Langr (zvoní): Prosím
o klid.
Posl. Jaksch (pokračuje): Stanovisko, které
zde zaujal pan Sandner, nebylo spravedlivým hodnocením
zlepšení, kterých jsme dosáhli. Je to
stará politika konkurenčního záští,
je to snižování německého aktivismu
za každou cenu, tvrdíte-li, že výtka státní
nespolehlivosti se v této části, která
byla převzata do důvodové zprávy,
týká všech členů strany národně
socialistické nebo německé strany národní.
Tím vzbuzujete psychosu, na kterou jste si stěžovali,
tím působíte v obyvatelstvu nepokoj, tím
v lidech vzbuzujete klamné zdání, že
se spekuluje jenom s tím, aby byli uvedeni v nepokoj a
ohroženi ve své existenci. (Výkřiky
poslanců komunistické a sudetskoněmecké
strany.)
Místopředseda Langr (zvoní): Prosím
o klid.
Posl. Jaksch (pokračuje): Není to
vskutku podpora těžkého zápasu německých
vládních stran, tvrdí-li pan Sandner,
že jsme úplně bezvýznamní, popírá-li
vůbec naši legitimaci k hájení zájmů
sudetských Němců. Pane Sandnere, nikdy
jsme od vás nežádali legitimaci a víme,
že legitimace, kterou byste nám vystavil, by byla
pro nás velmi povážlivá. Svou legitimaci
jsme obdrželi od svých voličů a voliček.
Těm jsme odpovědni a nikomu jinému, a den,
kdy bychom se setkali se souhlasem pana Sandnera a od pana
Sandnera utržili pochvalu, byl by pro nás nejhorší
chvílí v této sněmovně. (Posl.
Kundt [německy]: Proneste tuto řeč v Podmoklech!)
Vážený pan Kundte, hned vám
na to odpovím. V pondělí jsem dokázal,
že umím otevřeně mluviti i před
českým forem. To je rozdíl mezi námi
a vámi. Proč? Vy ujišťujete pana ministra
nár. obrany ve výboru, že mu plně důvěřujete
a zároveň podáváte svou stížnost
ke Společnosti Národů v Ženevě.
To je, jak již řečeno, rozdíl mezi námi
a vámi.
Sudetskoněmecká strana vpravdě neprojevila
v jednáních ústavně-právního
výboru nějaký mimořádný
zájem o tento návrh zákona. Její
zástupci ani neodůvodnili návrhů,
které podali, a pánové dr Peters a
dr Neuwirth nebyli většinou přítomni
při hlasování o svých vlastních
návrzích. (Posl. dr Neuwirth [německy]:
To není pravda!) Celý výbor může
dosvědčiti, že jste tam nebyl. (Posl. Kundt
[německy]: Pan Jaksch tam často vůbec nebyl!)
To není pravda, pane Kundt. Především
bych chtěl konstatovati, že je nebezpečným
argumentem, tvrdí-li zde pan Sandner, že němečtí
aktivisté nemají co mluviti, protože jsou menšinou
v národě. Němečtí aktivisté
jsou mnohem větší menšinou v národě
než Němci ve státě. Usilujete-li o totalitní
stanovisko proti německé aktivistické menšině
v sudetskoněmeckém národě, dáváte
českému nacionalismu do ruky legitimaci, které
potřebuje, aby podceňoval otázku sudetskoněmecké
menšiny. (Hluk trvá.)
Demokracie spočívá v tom, že zaručuje
i práva menšin, jen totalitní smýšlení
spočívá v tom, že nechce menšině
přiznati žádná práva a to rozhodnutí
nebylo posledním slovem, honosí-li se pan Sandner
počtem hlasů, které obdrželi 19. května
loňského roku. Volební štěstí
je, jak známo, vrtkavé a poslední volby nerozhodly
až do konce světa, ale po těchto volbách
přijdou jiné volby, které by mohly míti
jiný výsledek. Chápu, že pan Sandner
chce pojem jakosti úplně odstraniti ze sudetskoněmecké
politiky, že chce, aby platil zákon čísla.
Jak to lze uvésti v soulad s duchovním podkladem
politiky, na to ať si odpoví sám. Můžeme
se odvolávati na to, že realisté byli v českém
národě mnohem menší stranou než
jsou německé aktivistické strany v sudetskoněmeckém
národě. Realisté byli jen malou skupinkou,
přesto však vtiskli politice českého
národa v rozhodné chvíli svůj ráz
a neuplatnili se muži, kteří plavali s proudem,
neuplatnili se demagogové, kteří mluvili
podle přání davu, ale uplatnila se menšina,
která postavila svoji politiku na mravní základ,
na konstruktivní myšlenku. Nezáleží
v politice jen na početní většině,
to jste sami dříve dosti často popírali,
vytýkali jste demokracii, že je jen početní,
m trikem a že kazí hodnoty jakosti. Nezáleží
jen na číslu, ale na myšlence, které
politika slouží, na myšlence, kterou je hnutí
prodchnuto. A pokud jde o soutěžení myšlenek,
v tom s vámi budeme klidně soutěžiti
a budeme si již věděti rady, abychom tento
boj s vámi probojovali až do konce.
Naše důvěra spočívá v
tom, že bojujeme za stejné idee, jako budovatelé
tohoto státu: za lidskost, za národnostní
a sociální spravedlnost. Proto tvrdíme, že
boj za obranu státu musí také býti
bojem za splnění zásad, na nichž je
stát vybudován. Proto jsme považovali za svůj
úkol i v rámci této debaty vysloviti, že
osnova zákona o obraně státu potřebuje,
aby byla podstatně doplněna sociálními
opatřeními, opětným vybudováním
průmyslu a přihlížením k oprávněným
stížnostem německého obyvatelstva v
pohraničí. Na adresu vojenské správy
bych chtěl ještě v této souvislosti
říci, že převzala veledůležitou
funkci. Vojenská správa používajíc
tohoto zákona, bude musiti dokázati, že je
ochránkyní národnostní spravedlnosti
v tomto státě. Vojenská správa bude
musiti svou praksí dokázati, že zákon
slouží výhradně obraně státu
a žádnému jinému úmyslu. Česká
politika stojí před velkou úlohou včleniti
organicky německé a maďarské obyvatelstvo
do organisace státu v zájmu jeho upevnění
a zvýšení jeho bezpečnosti. Oposiční
řečník zde vytkl, že zákon není
nesen vůlí rozřešiti národnostní
otázku. (Výkřiky.)
Místopředseda Langr (zvoní): Prosím
o klid.
Posl. Jaksch (pokračuje): Na to odpovídám:
Branné zákony nepřinášejí
rozřešení národnostní otázky,
ale válka teprve nepřináší rozřešení
národnostní otázky. Národnostní
otázku rozřeší jen zvýšení
vzájemné důvěry a vzájemného
porozumění na obou stranách.
Úkolem nás německých aktivistů
je vzíti si na starost udržení a rozšíření
základní důvěry mezi Čechy
a Němci. Nepodceňujte příliš
naši práci, neboť je to veliký výkon,
že jsme se pokusili uskutečniti spolužití
národů na demokratické půdě.
Podívejte se za hranice do zemí diktatur, v jakých
poměrech tam jsou národnostní menšiny.
Nekritisujte naši vnitřní politiku, ale tažte
se sami sebe, co přinesl fašismus Němcům
v jižních Tyrolích, co přinesl Němcům
v Polsku. Tažte se sami sebe, zda nám státy
diktatur daly příklad pro řešení
národnostní otázky. My všichni němečtí
aktivisté jsme se pokusili rozbourati hradbu, kterou postavila
mezi Čechy a Němce válečná
a poválečná politika. Byla to těžká,
byla to namáhavá práce. Tato úloha
ještě není splněna. Ale předpoklady
uzavření míru mezi Čechy a Němci
jsme udrželi, půdu demokracie, ústavní
půdu demokraticko-republikánské soustavy.
Rozšíření základny pro důvěru
mezi oběma nejdůležitějšími
národy v tomto státě považujeme za své
poslání. Úkolem českých vlastenců
v této zemi je poskytnouti důkazy svého porozumění
pro oprávněná přání
a požadavky i německých spoluobčanů.
Tak v této zkoušce obstojíme. Tak se zasadíme
celou svou silou, aby tato republika byla zachována pro
své mírové poslání a pro svůj
úkol dorozumění mezi národy v Evropě.
(Různé výkřiky.)
Místopředseda Langr (zvoní): Prosím
o klid.
Posl. Jaksch (pokračuje): Pevně důvěřujíce
ve vítězství lidskosti, ve vítězství
sociální spravedlnosti, v konečné
vítězství politické rozvahy u všech
národů této země budeme pro tuto osnovu
zákona hlasovati. (Potlesk.)
Místopředseda Langr (zvoní):
Dalším řečníkem je pan posl.
dr Mareš. Dávám mu slovo.
Posl. dr Mareš: Slavná sněmovno!
Pan ministr nár. obrany uvedl osnovu slovy, že v této
předloze jsou břemena rozdělena stejným
způsobem a že není pro nikoho v této
osnově výsad. Slova pana ministra by neměla
být pronesena jen při úvodu této osnovy
(Hluk. - Místopředseda Langr zvoní.),
nýbrž měla by také doprovázet
celou osnovu, měla by být součástkou
zákona, měla by také zvláštním
fermanem být intimována všem, kdož budou
povoláni, aby tento zákon prováděli.
Jim je důležité říci, že
je třeba, aby rovnost před zákonem, touto
osnovou intendovanou, respektovali především
oni.
Řada řečníků se zabývala
touto osnovou. Nebylo vzácnou výjimkou, že
si učinili výlety do jiných problémů,
ale přece jen aspoň z určité části
se zabývali také některými ustanoveními
této zákonné osnovy.
Především je třeba zdůrazniti,
že osnova se stala populární. O tom není
pochyby. Stala se majetkem celého národa, ne proto,
že by se byl o to někdo staral, nýbrž
pro svou tendenci, pro své cíle a pro důvod,
proč vůbec byla položena parlamentu na stůl
a proč má být uzákoněna. Národ
věří armádě, že osnovu
potřebuje. Národ věří a ví,
že stát se musí bránit a že k tomu
také potřebuje prostředků, a proto
se nemusím zabývat významem osnovy po této
stránce a mohu se věnovat, alespoň do určité
míry, obsahu této osnovy po stránce právní,
po stránce zkoumání, jak dalece osnova a
její obsah dá se srovnati s normami ústavy
a se zákony, které tu jsou.
Nebude snad nemístné, poznamenám-li, že
osnova - a prosím, aby mně bylo dobře rozuměno
- nepřichází zrovna psychologicky ve správný
čas. Ale ne proto, že by tu neměla být
již dávno, naopak - co osnova chce, nemá býti
jen náladou doby, jen jakýmsi úkazem, že
se stahují mraky, nemá býti produktem takovéto
doby, nýbrž má býti produktem pevného
vědomí národa, že tuto osnovu potřeboval
již v den zřízení státu, že
otázka obrany státu není otázkou oportunity,
otázkou nějakého seskupení zahraničního,
nýbrž otázkou celého státu a
že k fundamentům s tátu patří,
aby svou obranu zavčas připravil a srovnal.
Tím, že význam osnovy byl již v branném
výboru osvětlen, a okolností, že její
význam byl také tiskem řádně
zhodnocen, byl ústavněprávnímu výboru
již jasně vymezen úkol, kterým se měl
zabývat, a to úkol, jak jsem již shora podotkl,
srovnati jednotlivá ustanovení této osnovy
s ústavní listinou. Vyskytly se hlasy, že ve
válce netřeba dbáti právníků,
že netřeba se starati o nic, poněvadž
bude zmatek a nebude šetřeno lidských životů
ani práva. To je možno a dovoleno říci
někomu jinému, ale nikdy to není nikomu dovoleno
říci v Československu. Takto nesmí
nikdo mluvit v Československé republice, ve státě
malém, který svou celou existencí je založen
na dodržování smluv a závazků
a který se především musí starati,
aby i tato předloha - magna charta, jak správně
poznamenal pan ministr nár. obrany - byla jakýmsi
odrazem toho, co také je magnou chartou - ústavní
listiny.
Ústavně-právnímu výboru nešlo
o to, hledati maličkosti, podléhati nějaké
tartuferii, vyhledávati nedostatky nebo baviti se slovíčkářstvím.
Šlo mu o to, že brannost pozůstává
z koncentrace branných sil fysických i duševních.
Celý národ je v postoji, v pozoru, ve zbrani po
stránce fysické i mravní. Po stránce
mravní tedy také potud, aby každý věděl,
co naň ve válce čeká, jakým
úkolům podléhá a co se od něho
bude žádati. To chce občan věděti,
chce to míti právně zajištěné,
a ústavní listina byla zřízena právě
pro takové případy: Aby národ byl
zbaven toho, zabývati se čas od času ústavní
listinou, aby nepodléhal nikdy žádným
otřesům ani vnitřním, ani zevním,
je třeba, aby zákon, který tak těžce
doléhá na práva jednotlivcova, přesně
a přísně souhlasil i s ústavní
listinou.
Ústavně-právní výbor neměl
lehkou práci, protože mu byla dána příliš
krátká lhůta, neúměrná
významu osnovy, a proto musil se svou prací spěchat.
Přes to třeba konstatovati, že se své
práce dobře zhostil, že v mnohých směrech
osnovu zlepšil, zejména že ji v různých
bodech srovnal s ústavní listinou a že vytkl
velmi důrazně práva Národního
shromáždění a jednotlivých jeho
členů.
Na př. u §u 115 - nechci osnovu detailně rozebírat
- výslovně osnova zdůrazňuje, že
není možno cestou vládních nařízení
porušiti daňovou a dávkovou svrchovanost Národního
shromáždění, zejména ne v době
mírové, a v době válečné
jen potud, pokud by bylo prokázáno, že se nemůže
Národní shromáždění sejíti,
že je rozseknuté, a že se nemůže
sejíti ani Stálý výbor. Teprve pak
nastává určitý stav vis major, neboť
stát, chce-li žít, musí býti
také bráněn a chráněn. V takových
případech je teprve možno suspendovati práva
Národního shromáždění
a sáhnouti k prostředku, který právě
osnova má na mysli, vládním nařízením
event. pak dávky ukládat a daně vyměřovat.
(Předsednictví převzal místopředseda
Taub.)