3. MOŽNOSTI ŘEŠENÍ
Vláda si je vědoma,
že východiska pro řešení výše
uvedeného stavu kriminality a obav veřejnosti z
ní je třeba hledat především
ve vyváženém vztahu mezi represí
a prevencí.
Vytváření
účinných represivních prostředků
k ochraně občanů a k ochraně fungování
společnosti (tj. vytváření funkčního
systému trestního práva a trestní
justice, do něhož patří policie, státní
zastupitelství, soudnictví a vězeňství)
je v demokratickém právním státě
nezbytné, nicméně používání
pouze represivních prostředků není
dostatečně účinné. Proto budou
doplňovány co nejširší škálou
preventivních opa-tření, která jsou
podstatně účinnější a
navíc pozitivně ovlivňují atmosféru
ve společnosti.
Důležitá jsou
i ekonomická hlediska. Udržování,
resp. rozšiřování represivních
složek státního aparátu vyžaduje
velké finanční prostředky. Např.
výdaje státního rozpočtu ČR
pro rok 1993 (viz Zákon č.10 ČNR/1993 Sb.)
činí - kromě zvláštní
části rozpočtu - pro resort MV ČR
15 387 mil. Kč, pro resort MS ČR 4 236 mil. Kč,
pro bývalou GP ČR 445 mil. Kč. Naproti tomu
známé škody bezprostředně způsobené
kriminalitou se pro rok 1992 odhadovaly na 9,5 mld. Kč.
V případě nákladů na státní instituce jsou skutečné náklady na potírání kriminality přirozeně nižší, než rozpočtované částky, ale naopak škody způsobené kriminalitou jsou pravděpodobně podstatně vyšší vzhledem k vysoké latenci zejména hospodářské kriminality, nemluvě o morálních, těžko vyčíslitelných škodách. V porovnání s tím si preventivní aktivity vyžadují je zlomek nákladů, které kriminalita každoročně společnost stojí. [Výše skutečných nákladů na preventivní aktivity v našich podmínkách není dobře vyčíslitelná. Např. britské prameny uvádějí, že náklady na činnost justičních orgánů v Anglii a Walesu byly vyčísleny částkou 8770 mil. Lbst., "cena zločinu" pak částkou 3500 mil. Lbst u majetkové trestné činnosti a
3660 mil. Lbst. u násilné
trestné činnosti, což je celkem 15930 mil.
Lbst. Výdaje na preventivní činnost činily
za stejné období ze státního rozpočtu
15,6 mil. Lbst a u soukromého sektoru 1600 mil. Lbst.,
tj. v souhrnu přibližně devětkrát
méně. (Information on the Criminal Justice System
in England and Wales, Home Office, Digest 2, 1993).]
K omezování kriminality
vláda proto využije, kromě represe, také
prevenci a vhodnou trestně právní a sociální
politiku.
a) Oblast sociální
politiky
Sociální politika
našeho státu spočívá na dvou
základních principech, a to občanské
odpovědnosti a sociální solidaritě.
Různé aspekty této politiky se promítají
do činnosti většiny státních
orgánů a organizací, i když jejich těžiště
spočívá v resortu Ministerstva práce
a sociálních věcí. V sociální
politice má stát rozhodující, nikoliv
však výlučnou úlohu. Efektivita této
politiky často závisí na iniciativě
místních orgánů státní
správy a územní samosprávy, církevních
a zájmových sdružení občanů,
neformálních občanských iniciativní
samotných občanů. Vláda proto vychází
z toho, že zajištění bezpečnosti
občanů není pouze záležitostí
orgánů státu, ale i občanů
samých. Jde především o to, aby sebe
i své rodiny podle svých možností chránili
před kriminálními útoky a vyhýbali
se zbytečným rizikům.
Prevence sociální
představuje nedílnou součást sociální
politiky. Vláda bude vytvářet příznivé
společenské podmínky pro sociální
integraci jednotlivců a skupin, blokovat a odstraňovat
faktory, které procesy sociální integrace
narušují. Zároveň bude usilovat o opětné
sociální začlenění osob, u
kterých je zvýšené riziko, že se
stanou nositeli sociálně patologických jevů,
popř. těch, které se jimi již staly.
Naproti tomu prevence kriminality se především zaměřuje na společenské faktory vzniku kriminálního chování a je tedy zvláštním případem prevence sociální. Realizuje se též pomocí situační prevence, zaměřené na omezování výskytu kriminogenních situací tj. příležitostí ke spáchání trestného činu, jakož i na zvýšení rizika dopadení pro potencionálního pachatele. [Podle okruhu adresátů preventivních aktivit bývá prevence také členěna na primární, sekundární a terciární primární prevence je zaměřena na celou společnost, především na dosud kriminálně nezasaženou část populace, zatímco sekundární na kriminálně rizikové sociální skupiny a terciární na osoby a skupiny, které se již kriminálních činů dopustily.]
Vláda při realizaci
programu prevence si je vědoma, že je třeba
respektovat objektivní, zejména materiální
možnosti společnosti a stanoví vzhledem k tomu
sled řešení jednotlivých problémů
a jejich priorit pro nejbližší období
dvou let:
1. Vláda považuje
za prioritu svého zájmu v oblasti cílené
sociální prevence sociální skupinu
dětí a mládež. Pozitivní
výsledky na úseku sociální integrace
a reintegrace mohou být dosaženy nejdříve,
což se projeví omezením reprodukce sociálně
patologických jevů v budoucnu.
Za tím účelem:
Vláda bude nadále
věnovat pozornost zlepšení situace v těch
oblastech, které mají největší
vliv na průběh a výsledky sociální
integrace dětí a mládeže, a zaměří
se na: a) rodinu, b) školu, c) prostředí bydliště
a volnočasové aktivity, d) profesní přípravu
a zaměstnanost. Pokud jde o rizikovou část
dětí a mládeže, soustředí
se vláda na problematiku ústavní výchovy,
výkonu trestu odnětí svobody u mladistvých
odsouzených a péče a ně po propuštění
(e).
a) Základní odpovědnost
za výchovu dětí nese rodina, avšak na
vývoji osobnosti se významně spolupodílí
i škola. Pokud by tyto dva základní instituty
výchovy selhávaly, je nezbytná pomoc ze strany
státu. Stát bude nadále vytvářet
podmínky pro plnění úlohy rodiny a
školy. Škola však nemůže funkci rodiny
nahrazovat.
S tímto cílem vláda
vypracuje ucelenou koncepci rodinné politiky a koncepci
náhradní výchovy v případě
nefunkčnosti vlastní rodiny. Posílí
systém rodinného poradenství, který
poskytuje rodičům poučení a výcvik,
týkající se výchovy dětí
a způsobu překonáváni konfliktů
v rodině. Tento systém je realizován profesionálními
odborníky, schopnými rozpoznat problémové
chování dítěte v raném vývojovém
stadiu, včetně zajištění příslušných
služeb atd. Vláda rovněž dobuduje v celostátním
měřítku mechanismy ochrany před týráním
a zneužíváním dětí.
b) Na školách
všech stupňů bude vláda klást
důraz na systém právní a etické
výchovy a na zajištění včasného
reagování školy na záškoláctví,
projevy agresivity, brutality a jiných způsobů
delikventního chování
c) Ve sféře volného
času mládeže vláda podpoří
podle konkrétních podmínek aktivity dobrovolných,
církevních, charitativních, sportovních
a dalších organizací na základě
cílených programů. Vytvoří
podmínky pro zavádění funkcí
sociálních asistentů specializovaných
na terénní práci mezi rizikovou mládeží.
d) V profesionální
přípravě bude vláda klást
důraz na přípravu mládeže
podle potřeb trhu pracovních sil s cílem
zajistit dlouhodobé pracovní uplatněni pro
co nejširší okruh mladých lidí.
Podpoří tvorbu a realizaci programů zaměstnanosti
mládeže v konkrétních lokalitách.
e) V práci s rizikovou
částí mládeže vláda
podpoří ve městech či lokalitách
s vyšším výskytem sociálně
patologických jevů zakládání
středisek výchovné péče,
která budou poskytovat všestrannou preventivně
výchovnou péči. Tato střediska budou
ve smyslu usnesení vlády č. 446/1993 (Koncepce
a program protidrogové politiky) zároveň
poskytovat pomoc dětem a mládeži zasažené
návykovými látkami.
Kriminalitou a výchovnými
problémy dětí a mladistvých se zabývá
122 kurátorů pro mládež, každý
z nich má v péči přibližně
200 klientů ročně. Za této situace
nelze hovořit o preventivním působení,
o vyhledávání ohrožených dětí,
případně zachycování prvotních
signálů negativního vývoje. Ze zkušeností
vyspělých států vyplývá,
že sociální pracovník, který
pracuje s delikventní mládeží, má
v péči průměrně 50 klientů
(např. v SRN má 30 klientů). Proto dochází
v letech 1994 - 1996 k nárůstu o 250 kurátorů
pro mládež tak, aby se počet klientů
na jednoho pracovníka snížil přibližně
na 70.
Problémovými
a disfunkčními rodinami se zabývá
přibližně 1000 terénních sociálních
pracovníků oddělení péče
a rodinu a děti okresních úřadů.
Vzhledem k tomu, že jedna sociální pracovnice
dosud řešila až 300 případů
ročně, bylo nutno řešit přednostně
závažné a naléhavé případy.
Prakticky nebyla možnost věnovat se skutečné
prevenci a aktivnímu vyhledávání ohrožených
dětí, což bylo terčem kritiky veřejnosti.
Ze zkušeností vyspělých států
vyplývá, že jedna sociální pracovnice
se může efektivně věnovat přibližně
100 rodinám. Abychom se přiblížili tomuto
stavu, dochází v letech 1994 - 1996 k nárůstu
o 1000 terénních sociálních pracovníků.
Bude se jednat nejen o čerstvé absolventy středních
a vysokých škol příslušných
směrů, ale i o absolventy vysokých škol
humanitního zaměření, se kterými
je již v nové platové úpravě
na tyto funkce počítáno. Lze předpokládat,
že nárůstem vysokoškolsky vzdělaných
odborníků se zvýší úroveň
sociální práce a tím i celková
prestiž sociálních pracovníků.
Ke zvyšování
počtu výše uvedených sociálních
pracovníků nedochází plošně,
ale na základě analýzy kriminality mládeže
a dalších sociálně patologických
jevů v jednotlivých okresech, kterou provedlo Ministerstvo
práce a sociálních věcí (s
nejvyšším nárůstem sociálních
pracovníků se počítá v Severomoravském
a Severočeském regionu). l navrhovaného počtu
pracovníků na rok 1994 bylo k 15. 5. 1994 přijato
do pracovního poměru přibližně
60 % z nich.
2. Vláda bude podporovat
situační prevenci s cílem čelit
především kriminalitě majetkové
krádeže vloupáním do bytů a provozoven,
krádeže aut a z aut atd.), násilné (loupeže
a další trestné činy proti životu
a zdraví), vandalismu a jiným závažným
případům porušování veřejného
pořádku. Uvedené delikty představují
značný zdroj strachu z kriminality ve veřejností.
Zkušenosti ukazují, že právě aktivity
situační prevence nejúčinněji
omezují strach z kriminality, jehož škodlivé
důsledky pro kvalitu života občanů jsou
nepochybné. Tyto aktivity vedou i k omezení počtu
obětí trestných činů. V tomto
směru bude vláda usilovat o výrazné
zvýšení úlohy policie, zejména
poradenské činnosti.
Za tím účelem
spatřuje vláda těžiště aktivit
situační prevence v jednotlivých městech
a obcích. Státní orgány budou napomáhat
při vypracování vzorových analýz
nejvážnějších problémů
konkrétních míst a na jejich základě
konkrétních preventivních programů.
Jako důležitou součást těchto
opatření bude vláda iniciovat široce
založenou osvětu, zaměřenou na snížení
rizika možných obětí trestných
činů a překonání společenské
lhostejnosti a kriminální tolerance u veřejnosti.
Konkrétním ohroženým skupinám
bude poskytována potřebná konzultační
pomoc v součinnosti s nestátními organizacemi.
3. Vláda zaměří
své úsilí ke snížení kriminální
recidivy, neboť problém recidivy trvale odčerpává
značné množství sil a prostředků
již tak přetížených orgánů
systému trestní justice.
Účel výkonu
trestu odnětí svobody z hlediska prevence recidivy
vláda spatřuje v pozitivní přípravě
odsouzených na život na svobodě a na zařazení
do společnosti, a to již od samého počátku
výkonu trestu (tzv. kontinuální sociální
práce). K tomu patří i snaha o udržování
pozitivních sociálních kontaktů s
vnějším světem. Hlavní účel
péče o propuštěné vězně
kontinuálně navazující na výkon
trestu vláda spatřuje v tom, že jim bude poskytována
pomoc při vytváření základních
existenčních podmínek pro resocializaci,
jako je ubytování, zaměstnání
a jiná nezbytná materiální pomoc pro
překlenutí nejkritičtějšího
období těsně po propuštění.
Naše i zahraniční poznatky již dlouho
přesvědčivě ukazují, že
právě opatření tohoto typu skýtají
největší šanci na omezen i recidivy.
Na výkon trestu odnětí
svobody plynule navazuje zacházení postpenitenciární
péče. V této oblasti se vláda zaměří
na dva cíle, t. j. zkvalitnit tuto péči a
posunout její zahájení již do doby výkonu
trestu odnětí svobody. Po ukončení
výkonu trestu bude vláda věnovat pozornost
otázkám bydlení a zaměstnávání
propuštěných vězňů jako
součásti kontinuální sociální
práce. Zváží možnost zřizovat
pracovní střediska pro propuštěné,
kde by byli za minimální mzdu zaměstnáváni
a ubytováváni na přechodnou dobu než
se; jim podaří zařadit se do pracovního
poměru, resp. získat ubytování.
b) Oblast trestní politiky.
Při chystané rekodifikaci
trestně právních předpisů bude
přihlédnuto k moderním institutům,
které se osvědčují ve vyspělých
evropských státech.
Vláda bude postupně
pracovat na novém vymezení skutkových
podstat, které budou odrážet aktuální
potřeby ochrany společnost i před závažným
protiprávním jednáním. Zároveň
navrhne opatření k zefektivnění trestního
postihu, včetně zavedení krátkodobých
trestů odnětí svobody, zváží
zavedení alternativních opatření
zvláště k nepodmíněným
trestům odnětí svobody v případech
méně závažných činů.
Ustavení těchto institutů bude probíhat
v časové návaznosti na vytváření
odpovídajících preventivních mechanismů.
Zahraniční zkušenosti potvrzují, že
širší škála možných opatření
vůči pachateli se osvědčuje, umožňuje
zjednodušení trestního řízení,
humanizuje zacházení s pachateli. Při
rekodifikaci trestně procesních předpisů
bude vláda na další zjednodušení
a zrychlení trestního řízení,
k čemuž byl učiněn již podstatný
krok při poslední novelizaci trestního řádu.
Významnou formou alternativního
opatření je tzv. odklon, který spočívá
v jiném způsobu narovnání pachatele
s obětí. Tomuto institutu nelze však rozumět
tak, že by mohl být uplatňován automaticky
na každého jedince. Odklon má být uplatněn
především tam, kde jeho aplikace směřuje
jak k resocializaci pachatele, tak k rehabilitaci jeho sociálního
okolí.
Reforma trestní politiky
je probíhajícím procesem, v níž
stále průkazněji zjišťujeme, že
aplikace trestů s mírnější
represí nesnižuje účinnost generální
prevence, navíc tresty nespojené s odnětím
svobody jsou méně nákladné a jejich
vliv na sociální situaci pachatelů a
jejich rodinné a další sociální
vazby není tak negativní jako trest odnětí
svobody. Legislativní práce po listopadu 1989 byly
již v tomto smyslu zaměřeny (např. poslední
novela trestního řádu posílila možnost
odklonu zavedením nového institutu podmíněného
zastavení trestního stíhání).
Přes uvedená zjištění
a tendence v trestání zůstává
nepodmíněný trest odnětí svobody
v řadě případů trestem dosud
nenahraditelným. Je ukládán především
pachatelům závažných trestných
činů a určitým pachatelům (zejména
recidivistům). Vedle tohoto trestu jsou v našem právním
řádu zakotveny pouze klasické druhy trestů
nespojených s odnětím svobody, jako jsou
peněžitý trest, zákaz činnosti,
propadnutí věci a majetku, zákaz pobytu a
některé specifické sankce (určené
jen pro určité druhy pachatelů), jako např.
vyhoštění.
Při rekodifikaci trestního
práva vládla hodlá prohloubit pomocnou
roli trestní represe omezením sféry trestu
odnětí svobody formou rozšíření
dalších alternativ k tomuto trestu. Vláda učiní
legislativní a organizační opatření,
aby v odůvodněných případech
byla využívána možnost rozšíření
systému trestů o veřejně prospěšné
práce, které by se ukládaly jako samostatný
trest nebo jako příkaz aplikovaný fakultativně
u podmíněného odsouzení, případně
i jako náhradní trest u trestu peněžitého,
dále o institut probace, pří kterém
se neukládá trest odnětí svobody (případně
o další prohloubení odklonu, v souladu
s §163a tr. ř.).
V podmínkách výkonu
trestu odnětí svobody bude vláda klást
důraz na důležitou složku výkonu
trestu, která spočívá ve snaze o resocializaci
pachatele. V této souvislosti bude nutno vytvářet
širší podmínky pro zaměstnávání
osob ve výkonu trestu odnětí svobody,
aby měly možnost mimo jiné plnit své
finanční závazky, nahrazovat již v průběhu
trestu způsobenou škodu a případně
se rekvalifikovat. Tyto zásady budou uplatněny zejména
u mladistvých odsouzených.
Přestupky, zejména
kriminálního charakteru představuj i rozsáhlé
předpolí kriminality. Vláda proto připravuje
novou zákonnou úpravu této oblasti, při
níž bude také pamatováno na maximální
zjednodušení a urychlení řízení
a mnohem účinnější výkon
uložených sankcí.
4. FORMY A ORGANIZACE PRVENCE
Úkolem státu na
úseku prevence je vytyčovat a legislativně
zabezpečovat hlavní směry státní
politiky, řešit otázky, které přesahují
možnosti nižších správních
celků, přičemž na úseku represe
zůstává i nadále úloha státu
dominantní a monopolní.
Preventivní aktivity, jak
dokazují zkušenosti ve vyspělých zemích,
zvláště pak z aplikace tzv. anglického
modelu prevence, k němuž se začíná
klonit většina států západní
Evropy a severní Ameriky, prokazují, že preventivní
aktivity státu jsou tím účinnější,
čím více jsou modifikovány ve vztahu
ke konkrétním možnostem a podmínkám
konkrétní lokality, čím více
preventivní programy přihlížejí
k těmto specifikům a čím šířeji
je na nich angažována veřejnost. Z toho vyplývají
dva základní požadavky na preventivní
aktivity, které jsou dnes ve světě uznávány,
a to za prvé, aby měly pokud možno lokální
charakter a za druhé, aby byly vyvíjeny v součinnosti
s občany. Tyto požadavky vezme vláda v
úvahu i u nás.
Z uvedeného vyplývá,
že na rozdíl od úrovně celostátní
ustupuje v prevenci na místní úrovni úloha
státu a jeho orgánů do pozadí ve prospěch
sféry nestátní.
Úkolem vlády bude
v této počáteční fázi
přispět ve vybraných městech a obcích
k vytváření organizace pro zahájení
preventivních aktivit. Vláda přitom vychází
ze skutečnosti, že dosavadní nestátní
organizace, církve a občanská sdružení
zatím nemohou převzít samostatnou odpovědnost
za tuto oblast bez pomocí státu. Vláda si
je vědoma toho, že stát musí sehrát
aktivní úlohu při formulování
a nabídce preventivních programů vhodných
pro jednotlivá místa, při metodickém
vedení realizace těchto programů a při
iniciaci spontánních preventivních aktivit
vůbec. Vláda bude sledovat, aby preventivní
programy v místech nevybočovaly z mezí právního
řádu.
Vznik nových řídících
a výkonných orgánů státní
správy není pro oblast prevence nutný. Koordinace
preventivních aktivit na centrální úrovni
nevyvolává nutnost vytváření
zvláštního řídícího
systému s vlastními kompetencemi, protože tuto
funkci již plní Republikový výbor pro
prevenci krimi-nality.
Rovněž stupeň
institucionalizace preventivních aktivit v místech
musí odpovídat místním podmínkám.
Vláda zde předpokládá rostoucí
angažovanost a úlohu nestátních institucí.
Přitom vychází z toho, že místní
preventivní systémy je třeba vytvářet
hlavně na základě neformálních
vztahů, znalosti prostředí a důvěryhodnosti
osob, na nich se podílejících. Vláda
doporučuje na úrovni obcí a měst zakládat,
především z iniciativy orgánů
územní samosprávy, místní komise
pro prevenci kriminality přičemž uloží
Republikovému výboru poskytovat všestrannou
pomoc, a to především tam, kde to situace kriminality
a jiných sociálně patologických jevů
vyžaduje. Vláda přitom nepředpokládá,
že by se mezi Republikovým výborem a místními
komisemi měly vytvořit jakékoliv vztahy nadřízenosti
a podřízenosti a pevnější organizační
vazby. Styky mezi centrem a místem budou zprostředkovávány
hlavně metodickou pomoci ze strany centra a vzájemným
zprostředkováním informací a zkušeností.
Státní podporu lokálních preventivních
aktivit (např. formou grantu) vázat
na aktivní spolupráci místních
autorit a odbornou úroveň konkrétních
projektů.
Vláda má za to,
že místní komise by měly být
složeny z představitelů státních
i nestátních subjektů, které mají
v místě vliv, požívají autority
a mohou také převzít odpovědnost za
splnění konkrétních úkolů.
Zahraniční i naše
dosavadní zkušenosti ukazují, že k zajištění
činnosti komisí v oblastech se zvýšeným
výskytem kriminality a sociálně patologických
jevů je užitečné zřídit
funkci profesionálního pracovníka - koordinátora
preventivních aktivit. Vláda doporučí
experimentálně ověřit uplatnění
této funkce ve vybraných lokalitách jako
jednu z možných alternativ preventivní práce
na místní úrovni a ve fázi jejího
ověřování poskytne v omezeném
množství případů finanční
příspěvek.
5. NÁVRHY OPATŘENÍ
- Ověřit možnosti
zavedení systému probace v ČR včetně
zavedení funkce probačních úředníků
v rámci systému trestní justice a institutu
veřejně prospěšné práce.
Termín: | 31. 12. 1995 | |
Zodpovídá: | ministr spravedlnosti | |
ministr školství, mládeže a tělovýchovy |
- Vytvořit a realizovat
koncepci etické a právní výchovy na
všech typech státních základních
a středních škol.
Termín: | 1.9.1996 | |
Zodpovídá: | ministr školství, mládeže a tělovýchovy |
- V místech s vyšším
výskytem sociálně patologických jevů
zřizovat střediska výchovné péče.
Termín: | průběžně | |
Zodpovídá: | ministr školství.; mládeže a tělovýchovy |
- Zajišťovat kapacitu
výchovných ústavů pro mládež
tak, aby odpovídala aktuální potřebě
i perspektivním výhledům.
Termín: | průběžně | |
Zodpovídá: | ministr školství, mládeže a tělovýchovy |
- Zpracovat koncepci nových
forem výchovného poradenství.
Termín: | 1.9.1995 | |
Zodpovídá: | ministr školství, mládeže a tělovýchovy |
- Zpracovat návrh koncepce
výchovy mima vyučování zahrnující
široké spektrum aktivit, včetně terénní
pedagogické práce v době mimo vyučování
s komunitami dětí a mládeže pocházejících
z problematických rodin s cílem minimalizovat vliv
rizikového prostředí ulice, zpracovat návrh
na využití středisek pro volný čas
dětí a mládeže jako center zájmových
aktivit.
Termín: | 31. 3.1995 | |
Zodpovídá: | ministr školství, mládeže a tělovýchovy |
- Dále vytvářet
podmínky pro zřízení 1000 funkčních
míst terénních sociálních pracovníků
oddělení péče o rodinu a dětí
OkÚ a ObÚ, funkční místa průběžně
naplňovat v letech 1994-1996.
Termín: | průběžně | |
Zodpovídá: | ministr vnitra | |
ministr práce a sociálních věcí | ||
přednostové okresních úřadů primátor hl. města Prahy primátor Brna | ||
primátor Ostravy primátor Plzně |
- Dále vytvářet
podmínky pro zřízení 250 funkčních
míst kurátorů pro mládež.
Termín: | průběžně | |
Zodpovídá: | ministr vnitra | |
ministr práce a sociálních věcí | ||
přednostové okresních úřadů primátor hl. města Prahy primátor Brna | ||
primátor Ostravy primátor Plzně |
- V dalších vybraných
lokalitách s výskytem vysoké koncentrace
dětí a mládeže ohrožené
sociálně patologickým vývojem experimentálně
zavést funkci sociálního asistenta a po vyhodnocení
experimentu postupně zavádět tuto funkci
do systému sociální práce.
Termín: | průběžně | |
Zodpovídá: | ministr vnitra | |
ministr práce a sociálních věcí | ||
přednostové okresních úřadů | ||
primátor hl. města Prahy primátor Brna | ||
primátor Ostravy primátor Plzně |
- Koncipovat systém kontinuálního
resocializačního působení ve fázi
penitenciární a postpenitenciární
a prohloubit spolupráci sociálních kurátorů
se sociálními pracovníky vězeňské
služby při vypracovávání individuálních
programů znovuzačlenění propuštěných
do občanského života.
Termín: | 31. 3. 1995 | |
Zodpovídá: | ministr práce a sociálních věcí | |
ministr spravedlnosti |
- Stabilizovat a rozšiřovat
existující specializovaná pracoviště
sociální prevence a podle potřeby je zřizovat
v dalších městech, případně
okresech.
Termín: | průběžně | |
Zodpovídá: | přednostové okresních úřadů | |
primátor hl. města Prahy | ||
primátor Brna | ||
primátor Ostravy | ||
primátor Plzně |
- Vypracovat resortní programy
činností vztahujících se k prevenci
kriminality.
Termín: | 31.3.1995 | |
Zodpovídá: | ministr školství, mládeže a tělovýchovy | |
ministr zdravotnictví ministr spravedlnosti ministr práce a sociálních věcí | ||
ministr vnitra ministr obrany |
- Zohlednit realizaci návrhů
opatření při tvorbě státního
rozpočtu.
Termín: | podle rozpočtových pravidel | |
Zodpovídá: | ministr financí |
Obsah:
Příloha č. 1: Statut a jednací řád republikového výboru pro prevenci kriminality
Příloha č. 2: Přehled systémů prevence zločinnosti ve vybraných zemích Evropy
Příloha č. 3: Vývoj kriminality v letech 1992 a 1993 a meziroční změny vývoje v % (dle statistiky Ministerstva vnitra)
Příloha č. 4: Projekt prevence kriminality ve Vsetíně
Příloha č.
5: Republikový výbor pro prevenci kriminality a
regionální a místní rady (schema)
Příloha č.
1
Na základě usnesení
vlády ČR č. 617 z 3. listopadu 1993 byl ministrem
vnitra zřízen Republikový výbor pro
prevenci kriminality.
1) Republikový výbor pro prevenci kriminality (dále jen "Výbor") je meziresortní, koordinační a metodický orgán zřízený při ministerstvu vnitra.
2) Výbor plní zejména tyto úkoly
a) koordinuje činnost příslušných ústředních orgánů státní správy v oblasti prevence kriminality,
b) spolupracuje s občanskými iniciativami a hnutími, církvemi a hromadnými sdělovacími prostředky v oblasti prevence kriminality,
c)iniciuje činnost v oblasti prevence kriminality a podporuje vznik místních komisí pro prevenci kriminality, jejichž složení by bylo obdobné jako složení Republikového výboru pro prevenci kriminality,
d) vypracovává a realizuje na základě meziresortní spolupráce projekty a programy prevence kriminality respektující místní podmínky,
e) vyhodnocuje účinnost preventivních programů,
f) předkládá vládě České republiky zprávy o stavu účinnosti prevence kriminality v České republice.
3) Zřízení
Výboru a výkon jeho činnosti nezbavuje příslušné
ústřední orgány státní
správy, zastoupené ve Výboru, odpovědnosti
za jejich činnost v oblasti prevence kriminality.
1) Výbor je složen
a) z předsedy, kterým je ministr vnitra,
b) z místopředsedy, kterým je vedoucí oddělení prevence odboru Public Relations a prevence ministerstva vnitra,
c) z členů a zástupců jmenovaných příslušnými ministry a státním zástupcem z pracovníků:
ministerstva práce a sociálních věcí,
ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy,
ministerstva zdravotnictví,
ministerstva spravedlnosti,
ministerstva obrany,
ministerstva vnitra,
státního zastupitelství (Institut pro kriminologii a sociální prevenci)
(dále jen "příslušné ústřední orgány").
2) Podle povahy projednávané problematiky, lze na jednání Výboru přizvat ke spolupráci odborníky jiných státních a místních orgánů a institucí, občanských iniciativ a hnutí, církví a hromadných sdělovacích prostředků.
3) Předseda Výboru
a) jmenuje a odvolává místopředsedu Výboru
b) řídí Výbor a zodpovídá za jeho činnost,
c) svolává jednání Výboru podle potřeby, nejméně však jedenkrát za měsíc,
d) určuje míso jednání Výboru,
e) řídí jednání Výboru a určuje pořadí projednávaných otázek,
f) na návrh členů Výboru rozhoduje o tom, zda k jednání může být přizván i další odborník dle odstavce 2,
g) řídí místopředsedu Výboru, který v jeho nepřítomnosti plní úkoly předsedy Výboru.
4) Místopředseda Výboru zejména
a) prostřednictvím sekretariátu Výboru zajišťuje běžnou administrativní agendu Výboru,
b) z pověření předsedy Výboru svolává jednání,
c) zajišťuje organizační přípravu a průběh jednání,
d) eviduje uložené úkoly a vede přehled o jejich plnění,
e) vykonává další činnosti, které mu uložil předseda Výboru.
5) Člen Výboru je zejména
a) povinen
1. plnit úkoly související s realizací Koncepce a programu prevence kriminality a předkládat k tomu potřebné podklady, informace a materiály,
2. zúčastnit se jednání a hlasování Výboru,
b) oprávněn podávat návrhy,
c) zastupovat Výbor v souladu s rozhodnutím Výboru navenek.
6) Zástupce člena
Výboru v plném rozsahu plní úkoly
člena Výboru v jeho nepřítomnosti.
1)Z vybraných odborníků může Výbor zřizovat pracovní skupiny, které pověřuje přípravou podkladů pro jednání a rozhodování Výboru. Současně se zřízením pracovní skupiny odborníků předseda Výboru jmenuje jejího vedoucího, který mu odpovídá za činnost pracovní skupiny.
2) Pracovní skupiny odborníků
dle odstavce 1 mohou být doplněny o pracovníky
příslušných ústředních
orgánů, které na základě vyžádání
předsedy Výboru jmenují a odvolávají
příslušní ministři. Další
pracovníky může přizvat ke spolupráci
předseda Výboru.
1) Pozvánky na jednání Výboru, podklady pro jeho jednání a další písemné materiály týkající se programu zasílá místopředseda Výboru všem členům Výboru v časovém předstihu nejméně sedm pracovních dní.
2) Jednání Výboru je neveřejné.
3) Závěry z jednání přejímá Výbor formou
a) usnesení, týkají-li se závěry příslušných ústředních orgánů,
b) doporučení, týkají-li se závěry subjektů stojících mimo příslušné ústřední orgány
4) Výbor může přijímat usnesení nebo doporučení
a) hlasuje-li pro ně nadpoloviční většina všech členů,
b) v případě rovnosti hlasů rozhoduje hlas předsedy Výboru nebo člena Výboru, který z pověření předsedy Výboru jednání řídí,
c) při hlasování má každý příslušný ústřední orgány jeden hlas, a to i tehdy, zúčastní-li se jednání jmenovaný člen i zástupce.
5) Usnesení nebo doporučení je součástí zápisu z jednání. Ze zápisu musí být patrno, zda jde o usnesení nebo doporučení.
6) Z jednání Výboru pořizuje místopředseda písemný zápis, který obsahuje
a) místo a datum jednání,
b) obsah jednání,
c) průběh a výsledky hlasování,
d) závěr jednání,
e) prezenční listinu.
Vyhotovený zápis z jednání zasílá místopředseda Výboru nejpozději do pěti pracovních dnů všem členům Výboru.
7) Veškeré písemnosti,
jakož i další materiály týkající
se jednání Výboru, jsou ukládány
na oddělení prevence.
1)Dvakrát v kalendářním roce probíhá jednání Výboru na úrovni ministrů příslušných ústředních orgánů.
2)Jedenkrát za tři měsíce probíhá jednání Výboru na úrovni náměstků ministrů příslušných ústředních orgánů.
3)Pro přípravu a
postup jednání Výboru dle odstavce 1 a 2
se použije přiměřeně ustanovení
čl. IV s tím, že hlasování se
mohou zúčastnit pouze ministři (odstavec
1), nebo náměstci ministrů (odstavec 2) příslušných
ústředních orgánů.
Změny a doplňky
statutu a jednacího řádu přijímá
Výbor dvoutřetinovou většinou hlasů
všech jeho členů.
Tento statut a jednací
řád Výboru nabývá účinnosti
dnem jeho schválení....