Ministr zdravotnictví České republiky Martin
Bojar zaslal odpověď na interpelaci poslankyně
ČNR Gerty Mazalové dopisem ze dne 27. 4. 1992.
Podle § 89 zákona ČNR č. 35/1989 Sb.,
o jednacím řádu České národní
rady, předkládám České národní
radě odpověď ministra zdravotnictví
České republiky Martina Bojara na interpelaci poslankyně
Gerty Mazalové, která je přílohou
tohoto sněmovního tisku.
Příloha: 8 listů
Vážená paní poslankyně,
odpovídám na Vaši naléhavou interpelaci
ze dne 24. 4. t. r., která se týká řady
závažných otázek, jimiž se již
delší dobu zabýváme.
Vaše kritika neutěšené situace v Čechách
a na Moravě v kardiovaskulární a transplantační
chirurgii je plně oprávněná. Orientačně
uvedená negativní bilance z údajů
o jiných zemích (USA, Holandsko, Rakousko) ve srovnání
s námi je bohužel skutečností, která
trvá řadu let, přičemž se rozdíly
v poslední době zvýraznily. Nemáme
však nedostatek zkušených chirurgů; jak
v Čechách tak na Moravě jsou schopni řešit
celý program kvalitativně i kvantitativně,
což doložily výsledky jejich práce na
zahraničních pracovištích. Chybí
však prostředky k zajištění základních
provozů a dovybavení pracovišť v různých
směrech, nejen ve smyslu nedostatku angiolinek, jak uvádíte.
Rozdíly v distribuci finančních prostředků
mezi Moravou a Čechami nelze ad hoc jednoznačně
vyčíslit, pravděpodobně však
existují.
Při řešení kardiovaskulární
problematiky, kde hrají zásadní roli ekonomické
důvody, jsou uvažovány dvě alternativy:
(a) vytvořit nové kardiocentrum nejspíše
v Praze s dostatečným vybavením a kapacitou,
jež by současnou situaci v dohledné době
zlepšilo. Garantem této alternativy by měli
být zahraniční partneři, konkrétně
francouzská strana, se kterou jsme v jednání.
(b) Druhou cestou je podpora stávajících
pracovišť, které dáváme přednost;
přihlížíme nejenom k tradici, ale hlavně
k aktuelním dobrým předpokladům rychle
a efektivně nepříznivou situaci v kardiovaskulární
a transplantační chirurgii vyřešit.
Standardně jsou uvažována pražská
pracoviště (IKEM, Motol, I. chirurgie, ÚVN)
a ostatní (Hradec Králové, Brno, případně
Ostrava).
Přihlédneme-li k operačním výsledkům
kardiovaskulární chirurgie, je pořadí
v námi sledovaném údobí takové,
že na prvním místě stojí brněnské
pracoviště (400 - 500 výkonů za rok),
na druhém Hradec Králové a na třetím
místě IKEM a ostatní pracoviště
nepřesahují 100 výkonů, kdy celkový
počet se pohybuje kolem 1200 výkonů za rok.
V celostátním výkazu se zvýší
zhruba o 400 operací ročně slovenského
podílu. K nim je třeba přiřadit intervenční
kardio-výkony (PTCA) s celkovým počtem asi
450 za rok v pořadí: II. interní klinika,
IKEM, ÚVN. Ostatní pražské i mimopražské
pracoviště se uplatňují podstatně
méně.
Celková potřeba kardiovaskulárních
a invazivních kardiologických výkonů
je však zhruba 4 x vyšší, tedy až 6
- 7 tis. operací za rok. V průměru je dnes
cena kardiochirurgické operace 70 tis. Kčs (bez
materiálu, bez předoperační diagnostiky,
pooperační péče a ostatních
náležitostí). Celkový náklad
na každého operanta lze odhadnout nejméně
na 250 tis. Kčs s příslušným
perspektivním nárůstem.
Je Vám třeba dát za pravdu, že brněnské
pracoviště poskytuje dobré předpoklady
k řešení současné negativní
bilance a je vedle ostatních pracovišť v popředí
našeho zájmu i přísunu potřebních
financí (viz přiložený dopis).
Nezmiňujeme se o problematice dětské kardiologie
a kardiochirurgie, která se zdá být v rámci
FN Motol poměrně uspokojivě vyřešena.
Vážená paní poslankyně, děkuji
Vám za vaše vystoupení. Jak je uvedeno, dalo
nám příležitost přehlédnout
naši usilovnou práci, jež však přesahuje
rámec našeho resortu po stránce ekonomické.
V Praze dne 27. 4. 1992 | Martin Bojar v.r. |
Brno 3. února 1992
Vážený pane ministře,
na základě Vašeho pokynu, který jsem
obdržel od Dr. Horáka, si Vám dovoluji
zaslat zdůvodnění našich požadavků
na zvýšení našeho finančního
limitu o investiční i neinvestiční
prostředky.
I. Investiční prostředky:
a) k dofinancování angiokardiografické jednotky
Angiostar potřebujeme celkem 7,5 mil. Kčs. Z toho
6,5 mil. na doplacení ceny přístroje a asi
1 mil. Kčs na jeho instalaci.
/Rtg angiokardiografický přístroj Angiostar
byl zakoupen na podzim roku 1990. Finanční prostředky,
které byly na zakoupení přístroje
poskytnuty, nestačily po dvojí devalvaci koruny
pokrýt cenu přístroje. V roce 1991 jsme opakovaně
žádali Ministerstvo zdravotnictví ČR
i Ministerstvo financí ČR o přidělení
finančních prostředků, které
by uhradily náš dluh; tyto prostředky se nám
však nepodařilo získat. V současné
době se instalace přístroje blíží
ke konci a v krátké době bude zahájen
jeho provoz./
b) k zaplacení přístroje pro mimotělní
oběh Stöckert potřebujeme 1 250 000 Kčs,
což je polovina ceny přístroje.
/Přístroj byl zakoupen koncem roku 1990 pro havarijní
stav přístroje Gambro, s nímž jsme zajišťovali
mimotělní oběh nepřetržitě
po dobu 13 let./
c) k uhrazení ceny přístroje pro peroperační
autotransfuzi Haemonetics potřebujeme částku
1,4 mil. Kčs.
/Přístroj je nezbytný pro kardiochirurgii
i pro transplantační chirurgii. V roce 1990 jsme
si tento přístroj zapůjčili a s jeho
pomocí jsme úspěšně operovali
dva členy sekty Jehovových svědků
a několik dalších nemocných se závažnou
srdeční chorobou. S pomocí tohoto přístroje
jsme provedli i dvě úspěšné transplantace
jater. Bez přístroje pro peroperační
autotransfuzi je dnes transplantace jater zvláště
u nemocných s jaterní cirrhozou a portální
hypertenzí prakticky neproveditelná./
II. Neinvestiční prostředky
Naši žádost o zvýšení našeho
finančního limitu na rok 1992 alespoň o 20
mil. Kčs zdůvodňuji takto:
1) Vzhledem k tomu, že přibývá počet
nemocných s irreverzibilním jaterním selháním,
kteří by byli vhodnými kandidáty pro
transplantaci jater, bude třeba, abychom v tomto roce provedli
minimálně 10 transplantací jater. Doufám,
že s narůstajícími zkušenostmi
se nám podaří cenu této operace, včetně
předoperačního vyšetření
a pooperační léčby snížit
na částku 1,5 mil. Kčs.
2) Aby se v kardiochirurgii postupně překonal propastný
rozdíl mezi námi a západními státy,
bylo by nutné každoročně zvyšovat
počty srdečních operací na všech
našich stávajících centrech asi o 20%.
Počítáme-li, že pouze přímé
náklady na srdeční operaci v mimotělním
krevním oběhu se pohybují v rozmezí
od 60 000 do 150 000 Kčs, /tj. včetně předoperačního
vyšetření a pooperační péče/
pak ke zvýšení počtu operací
o 100/rok bychom potřebovali částku nejméně
10 mil. Kčs.
Cenu přístrojů pro mimotělní
oběh a peroperační autotransfúzi budeme
pravděpodobně moci uhradit z prostředků,
které získáme pro naše granty za předpokladu,
že námi plánované finanční
částky budou schváleny.
Není však v našich možnostech získat
finanční prostředky na zaplacení angiokardiografické
jednotky bez Vaší pomoci.
Proto se na Vás, vážený pane ministře,
obracím s žádostí, abyste podpořil
náš požadavek o zvýšení finančního
limitu na rok 1992 pro náš ústav, a tím
nám umožnil další rozvoj srdeční
a transplantační chirurgie.
Děkuji Vám a srdečně Vás zdravím
Příloha: co dopisu ing. Přibíka ze
4. 10. 1991
Vážený pan
MUDr. Martin BOJAR, CSc.
ministr zdravotnictví ČR
Palackého nám. 4
Praha
Brno 21. 4. 1992
Vážený pane ministře,
v návaznosti na náš rozhovor v Brně
si Vám dovoluji předložit rámcový
návrh na rozvoj kardiochirurgie v ČR. Tento návrh
vychází ze základního předpokladu,
že chceme co nejrychleji zvýšit počet
srdečních katetrizací, PTCA a srdečních
operací a respektuje naše současné ekonomické
podmínky a možnosti. Počet srdečních
katetrizací bude možné zvýšit teprve
tehdy, až se zvýší operativa v kardiochirurgických
centrech, neboť nemá smysl katetrizovat nemocné
bez naděje na jejich brzkou operaci, a tím zvyšovat
počty nemocných ve waiting listu. Ve svém
návrhu vycházím ze základní
skutečnosti, že operační kapacita stávajících
kardiochirurgických pracovišť není ani
z poloviny využita. To znamená, že nejsou využity
ani operační sály ani drahé vybavení
pracovišť přístrojovou technikou.
Proto doporučuji rozdělit rozvoj kardiochirurgie
v ČR na dvě etapy:
I. V první etapě by bylo třeba odstranit
všechny limitující faktory, které zatím
nedovolují stávajícím kardiochirurgickým
centrům využít plně své operační
kapacity. Jedná se o následující faktory:
a) finanční prostředky na nákupy speciálního
spotřebního zdravotnického materiálu
/chlopně, oxygenátory, šicí materiál,
kanyly aj./ a přístrojové dovybavení
pracovišť.
b) posílit zdravotnický personál na JIP a
tyto sestry finančně zvýhodnit.
c) chirurgy a personál operačních sálů
odměňovat podle počtu operací a jejich
výsledků.
Splnění těchto základních požadavků
povede ke zvýšení počtu operací
v jednotlivých centrech více než na dvojnásobek,
to znamená, že bychom rychle dosáhli počtu
250 - 300 srdečních operací na 1 mil. obyvatel.
V průběhu této 1. etapy, délku odhaduji
na 3 - 5 let, by bylo třeba připravovat se na zahájení
2. etapy cílevědomou výchovou perspektivních
kardiologů, kardiochirurgů, perfusionistů
a anesteziologů, kteří najdou své
uplatnění v nově zakládaných
centrech.
II. V druhé etapě, jejíž začátek
odhaduji na rok 1995/96, bude již možné zakládat
další kardiochirurgická centra tak, aby v budoucnosti
existovalo 1 centrum pro 1,5 mil. obyvatel, s operační
kapacitou zpočátku 500, později 800 - 1 000
srdečních operací ročně.
Tento návrh respektuje potřeby našich nemocných
i požadavky kardiologů, neboť každé
větší kardiologické pracoviště,
které se bude zabývat invazivní rtg diagnostikou
a terapií /PTCA, valvuloplastiky aj./ potřebuje
nezbytně kardiochirurgické zázemí.
Srdečně Vás zdraví
Vážený pan
MUDR. Martin BOJAR, CSc.
ministr zdravotnictví ČR
Palackého nám. 4