Ministr zemědělství České republiky
Bohumil Kubát zaslal odpověď na interpelaci
poslance ČNR Antonína Hrazdíry dopisem ze
dne 23. 4. 1992. Podle § 89 zákona ČNR č.
35/1989 Sb., o jednacím řádu České
národní rady, předkládám Česká
národní radě odpověď ministra
zemědělství České republiky
Bohumila Němce na interpelaci poslance Antonína
Hrazdíry, která je přílohou tohoto
sněmovního tisku.
Příloha: 3 listy
K Vaší interpelaci ve věci restitucí
zemědělského majetku podle zákona
č. 229/1991 Sb., o úpravě vlastnických
vztahů k půdě a jinému zemědělskému
majetku ve znění zákona č. 93/1992
Sb., (dále jen o půdě) a transformace zemědělských
družstev podle zákona č. 42/1992 Sb., o úpravě
majetkových vztahů a vypořádání
majetkových nároků v družstvech (dále
jen transformační zákon) sdělujeme:
Otázka určení, který ústřední
orgán je stanoven k vypořádání
nároků mezi zemědělským družstvem
a státem v souladu s § 3 transformačního
zákona byla vyřešena přijetím
zákona České národní rady ze
dne 15. 4. 1992, kterým se upravují některé
otázky související se zákonem č.
229/1991 Sb., o úpravě vlastnických vztahů
k půdě a jinému zemědělskému
majetku, ve znění zákona č. 93/1992
Sb. Tímto ústředním orgánem
republiky se stalo podle schváleného zákona
ČNR ministerstvo zemědělství ČR.
Pokud se týká Vaší žádosti
o výklad § 20 zákona o půdě,
je nutné připomenout, že autorem návrhu
uvedeného zákona je federální ministerstvo
hospodářství, jeho návrh předkládala
ke schválení Federálnímu shromáždění
vláda ČSFR. Vládě ČR a jejím
orgánům z tohoto pohledu nepřísluší
jeho výklad. Podle platné právní úpravy
může závazný výklad zákonů
činit pouze soud, který ustanovení zákonů
aplikuje při svém rozhodování. Případný
autentický výklad by mohlo podat federální
ministerstvo hospodářství. Z pohledu těchto
skutečností by bylo proto vhodnější
se s interpelací obrátit na federální
zákonodárný sbor.
Naše následující stanovisko je tedy
právně nezávazné. K uvedeným
příkladům ve Vaší interpelaci
uvádíme:
Podle § 20 odst. 2 zákona o půdě má
povinnost poskytnout náhradu živého a mrtvého
inventáře a zásob právnická
osoba, která tyto věci převzala. To je právní
povinnost, jíž se tato právnická osoba
nemůže zprostit. Teprve v případě,
že tato právnická osoba ke dni účinnosti
zákona o půdě již z právního
hlediska neexistuje (byla vymazána z podnikového,
resp. obchodního rejstříku), přechází
tato povinnost na jejího právního nástupce.
Právním nástupcem zaniklé právnické
osoby je právnická osoba, která převzala
její práva a závazky.
Pokud se jednalo o úplatný převod majetku
a právní nástupce uhradil státu hodnotu
živého a mrtvého inventáře, má
tato právnická osoba právo dle § 20
zákona č. 229/1991 Sb., na proplacení částky,
kterou jako náhradu zaplatila, vůči státu.
Nepodaří-li se v konkrétním případě
zjistit, kdo je právním nástupcem již
neexistující povinné osoby, máme za
to, že zákon o půdě tuto otázku
neřeší a náhradu oprávněné
osobě neumožňuje. Zákon schválený
ČNR dne 15. 4. 1992 v § 9 stanoví, že
v případech, kdy nelze jednoznačně
určit, která právnická osoba je povinnou
osobou k poskytnutí náhrady za vnesený živý
a mrtvý inventář, rozhodne MZe ČR
ve správním řízení, která
z nástupnických organizací je povinnou osobou.
Povinnou osobou k poskytnutí náhrady za živý
a mrtvý inventář v konkrétních
případech uvedených ve Vaší interpelaci
tedy jsou:
ad 1), 3) státní organizace, která se stala
právním nástupcem zlikvidovaného,
neexistujícího družstva,
ad 2) a) státní organizace, pokud spolu s převodem
inventáře nedošlo k převodu všech
práv a závazků na JZD,
b) družstvo, pokud k takovému převodu práv
a závazků došlo, rozhodné tedy je, jak
bylo upraveno právní nástupnictví
v delimitačním protokolu.
Co se týká znehodnocení, případně
zhodnocení budov a staveb, připomínáme,
že zákon o půdě zná pouze jednu
povinnou osobu, kterou je právnická osoba, která
věc drží ke dni účinnosti zákona
o půdě, nebo držela v době zániku
nemovitosti a nebo jí převedla na osobu, která
nemovitost nevydává (§ 16 odst. 2 zákona
o půdě). Je-li takovou právnickou osobou
družstvo, může si vypořádat eventuální
nároky se státem podle § 3 transformačního
zákona.
Podíl různých uživatelů na znehodnocení,
resp. zhodnocení, budov, tedy zákon č. 229/1991
Sb., nerozlišuje a povinná osoba vydávající
takovou nemovitost se musí vypořádat s oprávněnou
osobou v plném rozsahu, aniž by měla jakákoliv
práva vůči předchozím uživatelům.
Státní podniky řeší otázky
restitucí zemědělského majetku v rámci
svých privatizačních projektů.
V Praze dne 23. 4. 1992 |