Předkládám poslancům ČNR přehled
ústních interpelací, otázek a podnětů,
vznesených poslanci České národní
rady na členy vlády České republiky
na 34. schůzi České národní
rady. Texty interpelací jsou převzaty ze stenografických
záznamů.
34.I 01 Naléhavá interpelace poslance Antonína
Hrazdíry na předsedu vlády Petra Pitharta
ve věci stanoviska k uzavírání dohod
podle transformačního zákona, tj. zákona
č. 42/1992 Sb.
Vážený pane místopředsedo, vážená
vládo, kolegyně a kolegové, chci touto naléhavou
interpelací požádat předsedu vlády
o stanovisko k uzavírání dohod podle transformačního
zákona, tj. zákona č. 42/1992 Sb.
Na okrese Vyškov v roce 1974 osm zemědělských
družstev převzalo do trvalého bezplatného
užívání budovy a stavby od Semenářského
státního statku Vyškov a Bučovice, které
byly delimitovány do Semenářského
státního statku Slavkov u Brna. Tento majetek je
stále ve správě okresního úřadu
ve Vyškově a činí podle inventarizace
k 31. 12. 1991 celkem 49,843 mil. Kčs. Na druhé
straně byla delimitací převedena dvě
zemědělská družstva do Semenářského
státního statku Slavkov u Brna.
Dne 28. ledna 1992 nabyl účinnosti zákon
o úpravě majetkových vztahů a vypořádání
majetkových nároků v družstvech - tzn.
transformační zákon - tj. zákon č.
42/1992 Sb., který v § 3 ukládá zemědělským
družstvům povinnost do 3 měsíců,
tj. do 28. dubna 1992 uzavřít dohodu s orgánem
republiky příslušným podle zvláštních
předpisů o majetkovém vypořádání
se státem. Jelikož tento orgán nebyl ustanoven,
žádám o informaci, kdy tak bude učiněno,
protože pokud se tak nestane, bude ohrožen transformační
proces družstev se všemi důsledky.
Dále žádám výklad k § 20
- jedná se o novelu zákona o půdě,
tzn. zákona č. 93/1992 Sb., a sice kdo je povinnou
osobou pro vydání živého a mrtvého
inventáře v těchto případech:
1/ živý a mrtvý inventář byl
úplatně převeden ze zlikvidovaného
družstva na státní organizaci. Jde tedy o vnos
do JZD, které bylo zlikvidováno a neexistuje;
2/ živý a mrtvý inventář byl
úplatně převeden ze státní
organizace do JZD;
3/ další variantou je stav, kdy původní
vnos převzalo JZD, následně bylo převedeno
do státní organizace.
Výše uvedené úplatné převody
byly provedeny v souladu s rozhodnutím ministerstva zemědělství
a výživy ČSR čj. 1320/73 - III/2 a uděleného
souhlasu k převodu čj. 1578/73/III/2 ze dne 11.
12. 1973.
Dále žádám stanovisko k rozsahu náhrad
v případě užívání
více právnických osob. Jedná se o
případy znehodnocení, případně
zhodnocení budov a staveb, na kterém se podílelo
více právnických osob bez přesného
zjištění rozsahu poškození v rozhodném
období užívání tou kterou povinnou
osobou. Jde o případ, zda má povinná
osoba vydávající nemovitosti vypořádat
celou náhradu a poměrnou část uplatnit
u předcházející povinné osoby
nebo zda se budou na náhradě podílet každý
samostatně svým podílem v rozhodném
období užívání.
Česká národní rada prohlásila
tuto interpelaci za naléhavou a stanovila lhůtu
10 dní k odpovědi
34.I 02 Naléhavá interpelace poslankyně Gerty
Mazalové na ministra zdravotnictví ČR Martina
Bojara ve věci poskytnutí dotace kardiocentru v
Brně ve výši 29,5 mil. Kčs.
Vážený pane ministře, obracím
se na vás se svou interpelací až nyní,
když jsem zjistila dotazem na centru kardiovasculární
a transplantační chirurgie v Brně u sv. Anny,
že se stále nic neděje a že dotace na
toto, tak důležité centrum, přiděleny
nebyly. Hovořila jsem s vámi osobně, jednala
jsem i prostřednictvím pana náměstka
Šilhana, našeho předsedy výboru pro sociální
politiku a zdravotnictví MUDr. Loma a bylo mi řečeno,
že vše je v jednání na ministerstvu zdravotnictví
Praha. Končí už volební období
a stále nic. Zřejmě Prahu nebolí to,
co nutně musí bolet obyvatele Moravy a Slezska.
Mám pocit, že se žádnému nemocnému
s nějakým úrazem nebo nádorovým
onemocněním, bolestmi břicha, hlavy atd.
nemůže stát, že by nebyl ošetřen.
Nemůže se ani stát nemocnému s chorobou
ať už oční, krční, plicní
či nervovou, že by nebyl přijat v nemocnici,
pokud to potřebuje.
Ale naprosto běžně a každodenně
se stává u několika nemocných třeba
s chlopenní srdeční vadou, že čekají
měsíce na vyšetření a pak další
měsíce a celé roky na operaci.
Ještě dlouho není a nebude potřebná
zdravotní péče dostupnou pro všechny
naše občany, už vůbec ne pro občany
Moravy a Slezska.
Jako příklad mohu uvést chirurgické
léčení kardiovasculárních chorob,
což je zdaleka nejčastější příčina
úmrtí našeho obyvatelstva. V ČSFR je
toho času 5 kardiochirurgických center - IKEM Praha,
Kardiocentrum Motol, Kardiochirurgická klinika Hradec Králové,
Centrum kardiovasculární a transplantační
chirurgie Brno a Ústav kardiovasculárních
chorob Bratislava. Na těchto pracovištích se
provádí cca 100 operací na 1 milion obyvatel,
přitom reální potřeba těchto
operací je 500 na 1 milion obyvatel.
Pro srovnání - sousední Rakousko provádí
těchto operací 505 na 1 mil., Holandsko více
než 800 operací na 1 milion za rok a USA více
než 1000 operací na 1 milion za rok. V léčení
ischemické choroby srdeční provádíme
9x méně operací na 1 mil. obyvatel než
Rakousko a přitom se dostáváme na přední
místo ve světě ve výskytu této
choroby.
Z toho vyplývá, že provedeme-li v našem
státě 5x méně operací než
v Rakousku, znamená to, že se u nás dostane
dobrodiní operace jedné pětině z celkového
počtu nemocných, kteří by operaci
potřebovali. To znamená, že kardiochirurgové
a kardiologové musejí provádět selekci
nemocných, tedy vybírat ty nejvíce ohrožené.
Provede-li se 5x méně operací než je
skutečná potřeba, znamená to, že
je každoročně odsouzeno k smrti rychlé
či pomalé 6000 nemocných.
Aby bylo možné srdeční chorobu léčit,
je třeba ji předem diagnostikovat. A zde vidíme,
že diagnostické možnosti jsou, zvláště
na Moravě, značně omezené. Dřívější
diskriminace Moravy a Slezska v oblasti ekonomické, sociální
a kulturní se nevyhnutelně promítla i do
oblasti zdravotnictví.
K diagnostice většiny srdečních chorob
je nezbytný speciální rentgenový přístroj,
jehož cena se pohybuje kolem 30 mil. devizových korun.
Zatímco se těchto přístrojů
dnes nachází v Čechách 12 a na Slovensku
5, na Moravě existuje jeden jediný, který
je po 12 letech provozu již natolik amortizován, že
je pro poruchy často mimo provoz. Je to zřejmě
následek onoho "spravedlivějšího
přerozdělování rozpočtů"
pro Moravu a Slezsko! Na zakoupení nového rentgenového
diagnostického přístroje pro brněnskou
kardiochirurgii bylo v roce 1990 uvolněno 32 mil. devizových
korun. Nebyl však dosud dodán, neboť devalvace
koruny v říjnu 1990 obchodní jednání
zabrzdila.
Dnes je situace brněnského kardiochirurgického
centra, které provádí největší
počet srdečních operací v našem
státě s nejlepšími výsledky natolik
závažná, že každým okamžikem
hrozí zastavení diagnostiky srdečních
chorob a tedy i zastavení jejich operační
léčby. Je třeba zdůraznit, že
na angiokardiografické vyšetření čekají
stovky nemocných z obou moravských krajů,
z nichž mnozí jsou ohroženi nebezpečím
z prodlení, takže je oprávněná
obava, že mnozí z nich se pro pokročilost své
choroby tohoto vyšetření již bohužel
nedožijí.
Nevím, jak se priorita kardiovasculárního
programu projevovala v Čechách, ale na Moravě
jsme ji s jedním katetrizačním přístrojem
příliš nepociťovali.
Z toho všeho vyplývá, že bychom měli
vytvořit všechny předpoklady k tomu, aby u
nás i na Moravě a ve Slezsku byla zdravotní
péče skutečně všeobecně
dostupná. A to zatím, bohužel, není.
Vypisujeme různé nadace, aby se naši nemocní,
a to jak děti tak i dospělí, mohli dát
operovat v zahraničí, protože nemáme
potřebné finanční prostředky
na přístrojovou techniku, mozky a ruce lékařů
i zdravotnických pracovníků nechybí.
Stačí vzpomenout příkladu transplantace
jater u Patrika Polanského z Českého Těšína,
který čekal až příliš dlouho.
Vezmeme-li v úvahu současný stav našeho
zdravotnictví a dáme na misky vah potřeby
našich nemocných a na straně druhé naše
možnosti, musíme si uvědomit, že bychom
museli denně vypisovat podobné nadace na desítky
a stovky nemocných. Operace stojí zhruba 3 miliony
korun na jednoho pacienta. Přitom stačí zajistit
pracoviště u nás doma a našim nemocným
můžeme dobře a hlavně včas pomoci.
Co z toho vyplývá?
Pokud se týká dotací na Výzkumný
ústav kardiovasculární Brno, je zde situace
nadále velmi špatná, protože dotace na
nezbytné přístroje pro provádění
kardiochirurgických zákroků a transplantací
nebyly stále tomuto pracovišti přiděleny
a chybí. Mimochodem mohlo by se provádět
na tomto pracovišti 50 transplantací ročně!
K tomu a dalším operacím je potřeba:
1. nový rentgen v ceně 7 mil. Kčs
2. přístroj pro mimotělní oběh
1,25 mil. Kčs
3. přístroj pro autotransfuzi 1,2 mil. Kčs.
Mám-li to rekapitulovat, chybí pracovišti prof.
Černého na investice celkem 9,5 mil. Kčs
a na rozvoj transplantací a kardio - 20 mil. Celkem 29
milionů korun.
Protože se jedná o pracoviště, které
zajišťuje uzdravení pacientů z Moravy
a Slezska, je téměř nezbytné tyto
prostředky ihned zajistit, třeba vyčleněním
zvláštní vládní dotace.
Rozšiřují se a posunují restituce, možná
je to dobře, možná špatně, ale
zbytečně umírají lidé a to
je zcela určitě špatné a nedobré.
34.I 03 Naléhavá interpelace poslankyně Gerty
Mazalové na ministra zdravotnictví ČR Martina
Bojara ve věci poskytnutí dotace diabetickým
dětem ve výši 18 mil. Kčs stejně
jako v loňském roce
Vážený pane ministře,
obracím se na vás se svou interpelací ohledně
pomoci diabetickým dětem poskytnutím mimořádné
dotace.
V České republice je k 1. 1. 1992 evidováno
1580 diabetických dětí. Zatím co dříve
byl průměrný nárůst 60 - 80
dětí ročně, pak za rok 1990 to bylo
160 a v roce 1991 již 200 dětí. Přesto
si myslím, že nynější počet
1580 diabetických dětí není tak velký,
abychom nemohli jejich základní potřeby zabezpečit.
Od r. 1990 se o tyto děti stará sdružení
rodičů a přátel diabetických
dětí. Vykonalo obrovskou práci pro tyto děti
zdarma a ve svém voleném čase. Mám
a samozřejmě předám podrobný
rozbor o přidělených dotacích a hospodaření
s nimi.
V loňském roce obdrželo sdružení
dotaci ve výši cca 35 mil. korun. Tyto prostředky
byly okamžitě po přidělení využity
k zabezpečení insulínů, glukometrů,
proužků a dalších materiálů,
určených lékařům pro dia děti.
Nejenže se tím zabezpečily životy dětí,
ale byly vytvořeny i základní předpoklady
pro kvalitativní skok ve zlepšení péče
o ně.
Současně se podařilo ušetřit
velké částky, které by se musely uhradit
Zdravotnickému zásobování a Lékárenské
službě. V loňském roce to bylo 30 -
50% původní ceny.
Sdružení se podařilo snížit po
jednání s Chemapolem i obstaravatelskou přirážku.
Jen tato úspora činila 390 tisíc korun. Při
jednání s dodavatelskými firmami využilo
sdružení jejich konkurenčního postavení
a dosáhlo výhodných cen a velkých
darů. Celková dosažená úspora
činila přes 13 mil. Kčs.
To umožnilo vybavit všechny dia děti glukometry
a postupně vytvořit podmínky pro převedení
asi 50% z nich na lidské insulíny, to znamená
lepší insulíny. Vzhledem k přesné
a přísné evidenci se glukometry, proužky
a insulíny dostaly opravdu konečně k diabetickým
dětem.
Veškeré odborné otázky řešili
lékaři pod vedením doc. Vavřince z
Fakultní nemocnice Motol. Sdružení pracovalo
stovky a stovky hodin po pracovní době a po nocích
na organizační stránce věci, která
tak byla dovedena k cíli.
Veškeré úsilí bylo motivováno
snahou, aby péče o naše diabetické děti
byla srovnatelná s civilizovanými zeměmi.
Z prostředků dotace nebyla čerpána
ani jedna koruna na mzdy.
Nyní však nastala situace, která může
vážně ohrozit celý, tak pracně
vybudovaný a prováděný projekt. Sdružení
pro letošní rok neobdrželo dotaci na insulíny
a proužky.
Podle usnesení vládního výboru pro
zdravotně postižené bylo sice vyčleněno
18 mil. Kčs na uvedené potřeby, ale pro státní
zdravotní správu. Podle uveřejněných
údajů však dosud nebyly u výrobců
žádné insulíny ani proužky objednány.
Navíc budou-li tyto prostředky přiděleny
do stávajícího systému zdravotnické
péče, nastane v podstatě situace, která
byla před dvěma léty: HM insulíny
se sice dovážely v potřebné výši,
ale nikdy se k našim dětem nedostaly. V naší
republice je 75 tisíc diabetiků na insulínu
a každý má v systému Zdravotnického
zásobování či Lékárenské
služby někoho známého. Obdobně
budou unikat i proužky do glukometru. Navíc tyto prostředky
budou naprosto nedostačující vzhledem ke:
- zvýšeným cenám insulínu pro
rok 1992
- nákupům bez zvýhodněných
cen, přiznávaných sdružení,
- přirážkám, které si bude účtovat
Zdravotnické zásobování a Lékárenská
služba nebo jejich nástupci. V podstatě bude
moci být nakoupena asi polovina potřebných
materiálů a tím zabezpečeny potřeby
sotva poloviny diabetických dětí. Hrozí
tedy reálně situace, že děti budou zpátky
převáděny MC nebo dokonce Pur insulíny
Spofa, nebudou mít proužky a glukometry se pro ně
stanou bezcennou hračkou. Kvalita jejich života bude
opět ohrožena.
Již v září loňského roku
poslal předseda sdružení JUDr. Letocha dopis
s upozorněním na tuto situaci ministru zdravotnictví,
nedostal však odpověď. Také sdělení
paní Olgy Havlové, že postoupila dopis z listopadu
1991 ministru zdravotnictví k řešení,
zůstalo ze strany min. zdravotnictví bez odezvy.
8. 2. 1992 další dopis na ministerstvo zdravotnictví
panu ing. Jungovi. Zřejmě opět marně.
Nebezpečí hrozící našim dětem
obzvláště v letošním roce, kdy
Všeobecná zdravotní pojišťovna ještě
nebude moci zcela plnit své postavení, je nyní
více než reálné.
Rodiče nemocných dětí nemohou klidně
spát, pracovníkům ministerstva zdravotnictví
spánek potíže zřejmě nedělá.
Jinak si nedovedu vysvětlit jejich hrozivé mlčení.
Nikdy jsem netušila, že podobné problémy
mohou existovat. Od těch dob, co je znám, je mi
těžko.
Jsem ráda, že existují lékaři,
o nichž mi doktor Letocha vyprávěl, jako jsou
v Motole. Obdiv zasluhuje úsilí a nespočetné
hodiny vynaložené členy sdružení
na pomoc diabetickým dětem. Ptala jsem se ho, jak
je možné, že mnohdy tak malé děti
mohou tak přesně a přísně dodržovat
režim, dietu, několikrát denně píchat
insulín - přece to nevydrží a musí
si zamlsat, porušit režim.
Nikdy nezapomenu na jeho odpověď: "To byste se
divila. Vydrží to - a jak! Jen jednou zhřeší
a mají takové potíže, že na to
dlouho nezapomenou!" A mně se udělalo špatně.
Nad tím, že tyto malé děti, které
mají právo si hrát, mají právo
mlsat, občas i neposlouchat, tak brzy poznaly, co je to
bolest, co je to odříkání.
Pořádáme sbírky na různá
neštěstí doma i v zahraničí,
přispíváme na nejrůznější
nadace, rozdělujeme při rozpočtech peníze
různým společenským organizacím.
Musí se přece najít prostředky i pro
pomoc našim nemocným dětem, ale ne až
někdy, teď hned. Vždyť diabetické
dítě potřebuje insulín každý
den, pořád, jinak zemře.
Vím, že zdravotnictví je v těžké
situaci, vím ale také, že rezervy jsou. Již
dávno jsme zde, v parlamentě, navrhovali různá
úsporná opatření, která nebyla
dosud uvedena v platnost a další úspory by
se také našly. Třeba placení léčení
za záměrné sebepoškozování
našich občanů, ať už se děje
na svobodě či v různých nápravných
zařízeních. Jedno je ale jisté: naše
nemocné děti musí mít všechno
co potřebují, aby jejich už tak těžký
úděl byl alespoň trochu zmírněn.
Proto žádám pana ministra, aby sdružení
byla poskytnuta dotace s výjimkou, tak jako v loňském
roce, aby byla zabezpečena kvalita života našich
nemocných dětí.Tyto děti si nezpůsobily
nemoc ani z neopatrnosti, ani z nedbalosti. Jsou nevinné
a jsou naše. Děkuji Vám.
Ještě mám k dispozici výběr z
článku, jak mnohokrát dochází
k přísunu peněz:
- sladidla za 200 tisíc Kčs převzal zástupce
min. zdravotnictví ČR od švýcarské
firmy a české firmy. Dar je určen asociaci
rodičů diabetických dětí.
Chtěla jsem se zeptat pana ministra, jak je možné,
že děti nedostaly ani sladidla ani 200 tisíc
Kčs.
- dále byl v Děčíně projekt,
na který bylo zasláno 70 tis. Kčs tomuto
sdružení. Nedostalo je rovněž. Ústně
jsem se zeptala pana ministra, který mi slíbil,
že na příští schůzi tyto
dotazy zodpoví, stejně jako že odpoví
na tyto interpelace.
Česká národní rada prohlásila
obě interpelace poslankyně Gerty Mazalové
za naléhavé a stanovila lhůtu k odpovědi
12 dní