Praha, únor 1992
Ustanovení § 2, odst. 1) zákona ČNR
č. 209/1990 Sb. se upraví tak, aby komerční
právníci mohli poskytovat právní pomoc
v tomto rozsahu:
Komerční právník poskytuje právní
pomoc fyzickým a právnickým osobám,
zejména ve věcech souvisejících s
jejich podnikatelskou činností jako nezávislé
povolání, a to tím, že poskytuje právní
porady, zpracovává právní rozbory,
sepisuje smlouvy a jiné listiny, zastupuje v řízení
před soudy, pokud zvláštní předpisy
nestanoví jinak, státními notářstvími,
orgány státní správy, popř.
v řízení před jinými orgány.
Odůvodnění:
Zákon ČNR č. 209/1990 Sb., o komerčních
právnících a právní pomoci
jimi poskytované, upravil poskytování právní
pomoci komerčními právníky, jako výkon
nezávislého povolání a na stejných
principech, jak toto povolání upravil zákon
ČNR č. 128/1990 Sb., o advokacii. Rozsah právní
pomoci poskytované komerčními právníky
byl však omezen pouze na okruh věcí souvisejících
s podnikáním. Toto omezení bylo v dubnu a
květnu 1990 při projednávání
zákona odůvodněno tím, že jako
komerční právníci, poskytující
právní pomoc v rámci Komory komerčních
právníků budou vystupovat především
bývalí podnikoví právníci,
pro něž je orientace v oblasti hospodářského,
finančního, pracovního a správního
práva bližší, než organizaci advokátů,
tradičně specializovaných na oblasti práva
občanského, trestního, rodinného a
pracovního. Tyto aspekty však nebyly jediné,
které vedly k dosavadní formulaci ustanovení
§ 2, odst. 1) zákona ČNR č. 209/1990
Sb. V době projednávání a přijetí
citovaného zákona Českou národní
radou sehrál svoji roli i politický úmysl
formulovaný ve stanovisku Legislativní rady vlády
ČR a v důvodové zprávě k zákonu,
že je žádoucí rozbít monopol advokacie
na poskytování právní pomoci, neboť
každý monopol může vést k určitému
zneužívání postavení. Od počátku
účinnosti zákona ČNR č. 209/1990
Sb. nastaly obtíže s výkladem i aplikací
ustanovení jeho § 2, odst. 1). Legislativně
nepřesná dikce "ve věcech souvisejících
s jejich podnikatelskou činností" umožňovala
a nadále umožňuje nejednotný výklad,
kdy dochází k pochybnostem o právním
postavení komerčních právníků
(v řízení před orgány soudu
a státními notářstvími) a nepřispívá
k právní jistotě jejich klientů. Na
základě požadavku představenstva Komory
komerčních právníků České
republiky o sjednocení praxe soudů, arbitráží
a ostatních státních orgánů
při posuzování otázky, které
věci souvisejí s podnikatelskou činností,
doporučil ministr spravedlnosti ČR, předseda
Nejvyššího soudu ČR, předseda Nejvyššího
soudu ČSFR a Hlavní arbitr ČSFR, aby uvedený
nedostatek zákona byl odstraněn jeho novelizací,
nikoliv výkladem.
Dalším důvodem pro navrhovanou novelizaci je
skutečnost, že se od května loňského
roku zásadně změnil právní
řád. Odborné předpoklady, se kterými
do praxe vstupovali komerční právníci
nebo advokáti je zapotřebí průběžně
doplňovat o poznání řady nových
právních předpisů, vycházejících
z odlišného pojetí právního řádu.
Tyto nové právní předpisy se musí
učit všichni, jak advokáti, soudci nebo arbitři,
tak i komerční právníci. S výjimkou
oblasti práva trestního mají proto advokáti
i komerční právníci stejné
kvalifikační předpoklady pro poskytování
právní pomoci fyzickým i právnickým
osobám. Členy obou komor se za stejných podmínek
stávají bývalí arbitři, notáři
i soudci. Od prosince 1991 také Česká advokátní
komora uznává profesní zkoušku komerčního
právníka za rovnocennou zkoušce advokátní.
Některé z komerčních právníků,
kteří o to požádali, zapsala bez dalších
zkoušek do Komory české advokacie. Omezování
komerčních právníků na nejasně
vymezenou oblast věcí souvisejících
pouze s podnikáním, pak v současné
době pozbyla věcný základ.
V současné době se předpokládá
postupné sbližování advokacie a komerčních
právníků, které by mělo být
v budoucnu završeno jednotnou právní úpravou
poskytování právní pomoci a sjednocením
obou komor. O uvedeném sjednocení však musí
rozhodnout členské základny sdružené
v obou komorách. Celostátní sněm komerčních
právníků, jako nejvyšší
orgán Komory, si rozhodování o této
otázce vyhradil svým usnesením z 27. 11.
1991. Další celostátní sněm komerčních
právníků se bude konat v listopadu 1993,
a do té doby by měla proběhnout jednání
směřující k budoucímu sjednocení.
Skupina poslanců České národní
rady - navrhovatelů zákona, požádala
předsednictvo České národní
rady o upuštění od předložených
zásad zákona s ohledem na malý rozsah požadované
novelizace. Tato žádost poslanců však
byla zamítnuta s odůvodněním, že
otázka sjednocení obou zákonů a splynutí
obou profesně stavovských organizací je záležitostí
krátkodobou, neboť sjednocující zákon
je již připraven. Jak vyplývá z výše
uvedeného, tato informace neodpovídá skutečnému
stavu. V současné době nejsou dosud připraveny
ani zásady uvedeného zákona a o jeho podobě
teprve začínají představenstva obou
komor jednat.
Pro úplnost je nutno uvést, že zákon
SNR č. 129/1991 Sb., o komerčných právníkoch,
který nabyl účinnosti dnem 1. 7. 1991, shora
uvedené omezení rozsahu poskytování
právní pomoci komerčními právníky
již neomezuje.
Z ustanovení § 2, odst. 1) je nutno vypustit slova
"orgány hospodářské arbitráže",
neboť ty byly zrušeny k 1. 1. 1992 a doplnit toto ustanovení
slovy "státními notářstvími",
neboť omylem nebyly zapracovány do zákona při
jeho projednávání v květnu 1991.
Vypouští se ustanovení § 43 zákona
ČNR č. 209/1990 Sb.
Odůvodnění:
Tato zásada je odůvodněna tím, že
vyjadřuje pouze skutečnost vyplývající
z ústavních předpisů. Obsahem §
43 je v podstatě jen konstatování nesporného
faktu, že Česká národní rada
může svými zákony upravovat práva
a povinnosti jen na území České republiky.
Z důvodu legislativní čistoty je proto správné
toto ustanovení jako nadbytečné vypustit.
V Praze, dne 5. února 1992
Leonard Danneberg v. r. | Jan Kryčer v. r. |
Antonín Hrazdíra v. r. | Jan Zahradníček v. r. |
Herman Chromý v. r. |