Ministr zemědělství České republiky
Bohumil Kubát zaslal odpověď na interpelaci
poslanců Petra Krause, Čestmíra Hofhanzla,
Miroslava Wolfa, Jana Zahradníčka a Vladimíra
Zemana dopisem ze dne 29. října 1991.
Podle § 89 zákona ČNR č. 35/1989 Sb.,
o jednacím řádu České národní
rady, předkládám České národní
radě odpověď ministra zemědělství
České republiky Bohumila Kubáta na interpelaci
poslanců Petra Krause, Čestmíra Hofhanzla,
Miroslava Wolfa, Jana Zahradníčka a Vladimíra
Zemana, která zní:
"Vážení pánové, dovolte,
abych úvodem odpovědi na Vaši interpelaci citoval
některé pasáže z materiálů,
zdůvodňujících a vysvětlujících
koncepci ekonomické reformy lesního hospodářství.
Nikoliv proto, abych oponoval Vašemu přesvědčení
o ekologickém a společenském významu
lesa, ale naopak, abych dokumentoval, že koncepce je v tomto
směru s Vaším stanoviskem v obecném
pojetí shodná a navíc v plném slova
smyslu konkrétní.
Lesy České republiky pokrývají 2,6
mil. hektarů, tj. 33,3% z její rozlohy. Úřední
cena lesních porostů je vyšší než
300 miliard Kčs, respektive 130 miliard DM podle současných
oceňovacích tabulek obou zemí. Je to v podstatě
cena dřevní zásoby. Prodejní cena
vytěženého dříví nebude
v příštím roce 1992 činit méně
než 10 miliard Kčs (respektive 1,3 miliardy DM). Cena
užitků plynoucích z ostatních funkcí
lesů (ekologických, vodohospodářských
aj.) je mnohonásobně vyšší - pokud
má vůbec smysl hledat její vyjádření
v penězích, protože úloha lesa je v
tomto směru nenahraditelná.
Současný stav lesů není uspokojivý
ani z hlediska trvalosti produkce, ani z hlediska plnění
jeho užitečných funkcí, ani z hlediska
jeho existence samotné. Ke zlepšení nedojde
samočinně, může být dosaženo
jen prostřednictvím změn uvnitř lesního
hospodářství a v jeho okolí. Lesní
hospodářství samotné musí zajistit:
- zvýšení stability lesních porostů
systematickou výchovou, ale zejména postupnou přeměnou
současných monokultur smrku ve prospěch lesů
smíšených
- přizpůsobení těžebních
postupů úloze jednotlivých lesních
porostů a porostních komplexů tvorbě
biologické kostry krajiny
- diferencované, ale v každém případě
včasné těžebně obnovní
rozpracování lesních porostů, aby
neodcházely samovolně jako přestárlé,
rozvrácené a ekologicky neplnohodnotné
- šetrný a dostatečně velkorysý
přístup k potřebám lesních
rostlin a živočichů, ohrožených
zejména velkoplošným a globálním
pojetím těžebních a pěstebních
zásahů do lesa
- respektování stanovištních poměrů
při volbě těžebně-dopravních
technologií, aby nedocházelo k nepřiměřenému
poškozování půdy, půdního
krytu, mateřského porostu a vodních toků
- rovnováhu mezi stavy lesní zvěře
a stavem ostatních složek lesa, protože ohryzem
a loupáním poškozené porosty jsou zdrojem
nahodilých těžeb a rozpadu lesních porostů
v budoucnu
- sledování stavu lesa, jeho ohroženost, a
to i u složek ekonomicky málo aktivních
- osvětovou a vzdělávací činnost
pro veřejnost, která má často zkreslené
představy o kladech a záporech ve stavu lesa.
Na druhé straně musí lesní hospodářství
spoléhat na účinná opatření
ve prospěch růstového prostředí,
hlavně redukce emisí.
Snad jen u tohoto problému si dovolím Vaše
hodnocení stavu lesa poněkud zpřesnit a zmírnit.
Poškození lesních porostů České
republiky imisemi má nepochybně vliv na stav a vývoj
lesů a na ekonomiku lesního hospodářství,
ale představy o důsledcích často většinou
neodpovídají dále uváděných
procentickým podílům jednotlivých
stupňů poškození na celkové rozloze
lesů ČR (bez lesů vojenských):
lesní porosty | ||
bez příznaku poškození | 41,8 | |
s prvními příznaky poškození | 32,8 | |
74,6 | ||
mírně poškozené | 18,0 | |
středně poškozené | 4,6 | |
22,6 | ||
silně poškozené | 1,0 | |
velmi silně poškozené | 0,2 | |
odumírající | 0,1 | |
odumřelé | 0,1 | |
1,4 | ||
1,4 | ||
100,0 |
Plochy vytěžené v důsledku poškození
od roku 1958 a znovu obnovené jsou zahrnuty do jednotlivých
stupňů poškození podle svého
stavu. Mají rozlohu 45,4 tis. hektarů (1,9%), z
toho v Severočeském kraji 30,7 tis. ha (12,3% rozlohy
kraje).
Vzhledem k tomu, že podíl lesů silně
a více poškozených včetně ploch
již vytěžovaných dosáhl jen 3,3%,
a uvážíme-li, že jde o úhrn za
období více než dvacetileté, neměl
by být vliv imisí na ekonomiku odvětví
přeceňován.
Na druhé straně by však měly být
co nejdříve doceněny takové jevy,
jako škody působené zvěří
a trvalé zanedbávání významu
správné druhové skladby porostů.
Plocha porostů, poškozených ohryzem a loupáním
kůry zvěří, je více než
dvojnásobkem rozlohy imisemi zničených nebo
odumírajících porostů a každý
rok se zvětšuje o 3 tisíce hektarů.
Stavy zvěře, které např. u jelení
vzrostly z 3 tisíc kusů v roce 1948 na 22 tisíce
v roce 1989, nejsou neovladatelným vnějším
činitelem jako imise a mohly být dávno upraveny
na únosnou výši - k tomu ovšem chybí
právě u lesů ve státním vlastnictví
potřebná motivace, stejně jako pro dodržování
optimálního zastoupení dřevin v zalesňování,
které již na samém počátku existence
obnoveného lesního porostu předurčuje
jeho budoucí odolnost proti různým vlivům,
zejména imisí. Tím se nevyhnutelně
dostáváme k závěru, že "nemoci"
lesního hospodářství mají zřejmě
systémové příčiny a nemohou
být léčeny (jen) snížením
těžeb a vyšším přísunem
finančních prostředků.
Vaše interpelace hovoří o dvojí ekonomice
lesní akciové společnosti. Nesdílím
Vaše obavy, že tím utrpí les. Naopak jsem
přesvědčen, že kombinace lesnických
a nelesnických aktivit přispěje k ekonomické
stabilitě hospodařících subjektů
a tím druhotně i ke stabilitě schopnosti
zajišťovat činnosti vyžadované lesním
hospodářským plánem. K tomuto přesvědčení
mě opravňuje historie - prosperující
lesní majetky byly téměř vždy
kombinovány se zemědělskými, potravinářskými
a dřevozpracujícími výrobami.
Pokládám však za nutné připomenout,
že existuje ještě jiný typ dvojí
ekonomiky lesního hospodářství. Je
dán tím, že hospodaření v lesích
má dvě rozhodovací úrovně.
První z nich řeší strategii a taktiku
hospodaření a jejím hlavním produktem
je lesní hospodářský plán.
Na druhé úrovni se rozhoduje o časové
posloupnosti a technicko-technologických formách
činnosti, které musí resp. mohou prakticky
naplňovat rámec LHP.
Stát může a musí být natolik
ekonomicky velkorysý, aby bylo možno obligatorně
zakotvit do LHP a koncepcí pro státní lesy
zásady citované v úvodu, které apriori
snižují dosažitelnou úroveň příjmů,
plynoucích státu z lesů v jeho vlastnictví.
Stát však nesmí "velkoryse" připustit
ekonomickou neracionálnost při realizaci těchto
zásad. Ušlechtilých cílů a potřeb
má každá společnost vždy více
než zdrojů pro jejich krytí. Vše co je
spotřebováno "navíc" při
zabezpečování jedněch, zbytečně
zužuje prostor pro realizaci jiných, možná
ještě naléhavějších.
Nižší ekonomická efektivnost státních
podniků je systémová. Systémové
příčiny má i obecná snaha o
jejich právo na měkčí existenční
podmínky, na nižší ekonomickou efektivnost.
To platí zcela jednoznačně i pro podniky
Státních lesů. Na systémové
příčiny "platí" jen systémové
řešení. Proto ekonomická reforma nespoléhá
na "posilování" samostatnosti a zodpovědnosti
státních podniků a další v podstatě
kosmetické úpravy, a státní podniky
transformací odstraňuje.
Ještě před tím, než si dovolím
komentovat Vaše výhrady a názory na privatizaci
podniků Státních lesů, považuji
za nutné zaujmout stanovisko k tzv. komerčnímu
způsobu hospodaření v lese v souvislosti
s postoji lesních zaměstnanců akciových
společností. Protože tento termín blíže
nedefinujete, budu předpokládat, že máte
na mysli hospodaření na úrovni "zákonného
minima" péče o les. Jde o zřejmé
nepochopení postavení lesních společností.
Zatímco "nadzákonné" požadavky
státní lesní politiky formulované
v úvodu, mohou být v nestátních lesích
prosazovány jen přesvědčováním
a finančním stimulováním vlastníků,
pro lesní společnosti budou součástí
hospodářské smlouvy: na jedné straně
souboru závazků, na druhé straně struktury
a výše úhrady, plynoucí od Státních
lesů ČR.
Je tomu tak i proto, že lesní společnosti spíše
než do práv vlastníka, vstupují do jeho
povinností. Pouze tam, kde stát toleruje nebo dokonce
vyžaduje porušování svých vlastních
zákonů, jak tomu bylo s tzv. "přetěžbami"
v zájmu potřeb národního hospodářství
ještě v nedávné minulosti u nás,
tato záruka není. V takových poměrech
je ovšem největším nebezpečím
pro les sám stát, resp. ti, kteří
vykonávají jeho práva a moc.
Úspěch přechodu k tržní ekonomice
je podmíněn přechodem k právnímu
státu, kde chování každého subjektu
není ovládáno výkonnou mocí
státu, ale dodržovanými zákony. Pokud
se tak nestane, bude budoucnost našich lesů, a nejen
jich, chmurná bez ohledu na to, zda lesní společnosti
vzniknou nebo ne.
Tím odpovídám i na obavu, že politickoekonomický
tlak povede ke zmírnění kontrolního
systému.
Vaše kritika transformace dosavadních státních
lesních podniků prostřednictvím investičních
kuponů do lesních akciových společností
obsahuje ještě další soudy, které
zapadají do globálních představ o
příčinách neuspokojivého stavu
lesů a působí proto na první pohled
věrohodně. Ve skutečnosti jsou zjednodušené,
zkreslené a proto zavádějící.
Na prvním místě uvedu tvrzení, že
navrhované řešení je maximální
monopolizací privatizovatelného majetku státních
lesů. Snad postačí konstatování,
že místo 8 dosavadních podnikatelských
subjektů (podniků SL) vznikne 86 lesních
společností s plnou právní a ekonomickou
subjektivitou. Tyto subjekty budou zasazeny do konkurenčního
prostředí, v němž si budou muset zájem
vlastníků lesa o své služby vybojovávat.
Na druhém místě lze uvést výtku,
že sladění ekonomického a lesnického
efektu hospodaření v lese prostřednictvím
hospodářské smlouvy povede "k vytváření
neúměrně složitého administrativního,
organizačního a kontrolního systému".
S tím souvisí i obvinění, že
"vztahy mezi státem a lesními akciovými
společnostmi nejsou dosud zcela vyřešeny ani
po teoretické stránce, zejména v ekonomice
lesa". Proti tomuto tvrzení stavím konstatování,
že hospodářská smlouva i její
přílohy, které tyto vztahy konkretizují
a zejména kvantifikují, byly v dohodnutém
termínu předány k posouzení a praktickému
použití. Připomínky a doplňky
se prozatím omezují výlučně
na formální náležitosti (umožňují
jisté zjednodušení).
Pokud jde o složitost a administrativní náročnost
- ten, kdo zná systém plánování
u dosavadních podniků SL i systém plánování
u Státních lesů v Rakousku nebo SRN, musí
hodnotit hospodářskou smlouvu a její přílohy
jako nesrovnatelně nenáročný akt z
hlediska rozsahu i obtížnosti vyhotovení.
Na třetím místě je tzv. skryté
přerozdělování zisku formou diferenciální
renty a obvinění, že není "příliš
daleko od plánovitého hospodářství
komunistického typu". Odpověď se nemůže
vyhnout odkazu na objektivní existenci diferenciální
renty a skutečnost, že náleží vždy
vlastníkovi nikoli podnikateli - pokud vlastník
a podnikatel jsou dva různé subjekty. Vlastník
(stát) si prostřednictvím předávací
ceny dříví rentu inkasuje, aniž by přitom
krátil (přerozděloval) podnikatelský
zisk kohokoliv, kdo pro něj činnost a služby
vykonává. A to je zcela jiná situace než
odčerpávání hospodářských
výsledků a naopak jejich dotování
v plánovité socialistické ekonomice.
Relativně jednoduchá bude reakce na sekvenci o pilných
závodech se starým nebo jen velmi mírně
obměněným vedením, kde si bývalé
nomenklaturní kádry zajišťují místa
v obavách před lustračním zákonem.
Privatizační projekty totiž nebyly vypracovány
z píle, ale na základě zákona č.
92/1991 Sb. Vyhláška k tomuto zákonu jednoznačně
určuje vstupní údaje do všech částí
projektu tak, že jsou pro všechny lesní podniky
a závody dostupné z účetní,
statistické a výrobní evidence. A pokud jde
o nomenklaturní kádry - je jich rozhodně
více mezi těmi, kteří se reformy bojí,
než mezi těmi, kteří ji podporují.
To můžeme dokázat.
Interpelace vyzývá k předložení
takové koncepce reformy lesního hospodářství,
která prospěje především našim
lesům, životnímu prostředí a
tím všem občanům naší republiky.
Mohu prohlásit, že o nic jiného kritizovaná
koncepce neusiluje. Vychází důsledně
z vládního programu, ze scénáře
ekonomické reformy a platných zákonů.
Účelem privatizace podniků Státních
lesů je jejich přeměna v privátní
podnikatelské subjekty, zabezpečující
obhospodařování lesů ve vlastnictví
státu, ovšem nikoliv na základě pověření
zakladatelem, ale na základě hospodářské
smlouvy s institucí, reprezentující stát
jako vlastníka. Systémové změny sociálněekonomického
chování nelze dosáhnout jen tím, že
si státní podnik bude zadávat u privátních
subjektů provedení činnosti a prací,
které si dříve realizoval ve vlastní
režii. Privatizací "rukou" bez privatizace
"mozku" nelze zajistit ekonomickou racionálnost
rozhodování, takže může být
prováděna zcela zbytečná nebo neadekvátní
činnost. Koncepce ekonomické reformy LH se proto
neomezuje na pouhý prodej majetku podniků SL nebo
dílčí "malou privatizaci", ale
vyžaduje přeměnu subjektu podniku ze státního
na privátní. Z právního hlediska
takovou změnu umožňuje pouze privatizace dle
zákona č. 92/91 Sb.
Přípustné formy privatizace dle tohoto zákona
jsou pouze následující:
a) veřejná dražba
b) veřejná soutěž
c) přímý prodej předem určenému
vlastníkovi
d) převod podniku do právní formy akciové
společnosti.
Navrhovaný odklad privatizace podniků SL až
po stabilizaci vlastnických vztahů k půdě,
ve vazbě na územně správní
uspořádání, je nefunkční,
protože podniky SL lesy nevlastní a ani lesní
společnosti vlastnit nebudou. Odklad by naopak zpomalil
přizpůsobovací proces a je navíc neúnosný
ze systémového hlediska, protože brání
zapojení 65% podílu z lesního hospodářství
ČR do tržní ekonomiky se všemi jejími
aspekty cenovými, obchodními a kapitálovými.
Kritizovaná koncepce privatizace dokonale realizuje Váš
požadavek na zainteresovanost pracovníků Státních
lesů ČR na kvalitě lesa a důsledně
odděluje jejich odměňování
od komerčního zhodnocení těženého
dříví.
Je jisté že žádná verze ekonomické
reformy nemůže sama o sobě eliminovat rizika,
která náleží také do kompetence
a působnosti legislativy a státní správy.
Může a musí odstranit neefektivní chod
hospodářského mechanismu, který dlouhodobě
deformoval hlediska účelnosti, jimiž se řídila
investiční, nákladová, technologická
a pěstebně-těžební politika lesního
hospodářství.
Je zřejmé, že značná část
výhrad z Vaší strany je podmíněna
interpretací, nikoliv skutečným obsahem koncepce,
a může být odstraněna v krátké
době jednáním tak, jak se podařilo
např. vůči našim partnerům z
MŽP ČR.
V Praze dne 29. října 1991 | Bohumil Kubát, v.r." |