Ministr vnitra České republiky Tomáš
Sokol odpověděl poslancům Milanu Tatárovi,
Zdenku Gužimu, Dezideru Balogovi, Ondřeji Giňovi,
Karlu Holomkovi a Ladislavu Bodymu na jejich interpelaci dopisem
ze dne 8. července 1991.
Podle § 89 zákona ČNR č. 35/1989 Sb.,
o jednacím řádu České národní
rady, předkládám České národní
radě odpověď ministra vnitra České
republiky Tomáše Sokola na interpelaci poslanců
Milana Tatára, Zdenka Gužiho, Dezidera Baloga, Ondřeje
Giňi, Karla Holomka a Ladislava Bodyho, která zní:
"Vážení páni poslanci, svojí
interpelací, která mi byla doručena 25. 6.
1991, se zřejmě mým prostřednictvím
obracíte na vládu České republiky,
aby přijala účinná opatření
k zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví
občanů rómské národnosti žijících
v České republice. Uvádíte, že
se v současné době opět množí
případy, kdy občané rómské
národnosti jsou bez příčiny surově
fyzicky napadáni a lynčováni, což v
některých případech končí
smrtí, jako např. v Klatovech. Útočníci
pak podle Vaší interpelace jsou motivováni
zjevně rasistickou a fašistickou ideologií,
kterou podporují někteří politici
a vše má být tolerováno příslušníky
policie. Dochází podle Vás k eskalaci rasových
nálad. V závěru své interpelace pak
upozorňujete, že nebudou-li přijata patřičná
opatření proti různým fašistickým
a rasistickým skupinám, budete nuceni obrátit
se na mezinárodní instituce a veřejnost a
požádat o ochranu a mezinárodně právní
sankce vůči rasistickým praktikám
trpěným naším státem a vládou.
Vážení páni poslanci, pevně věřím,
že hrozba vyjádřená na závěr
Vaší interpelace je pouze odrazem Vašich momentálních
pocitů a nikoliv přesvědčením
o skutečné nezbytnosti takovéhoto kroku.
Mám za to, že celá situace je podstatně
složitější a že ji v žádném
případě nelze interpretovat jako pouhou rasovou
záležitost. Nejsem psycholog, či sociolog,
avšak přesto mi dovolte několik obecných
konstatování týkajících se
celé problematiky.
Rómské etnikum žilo tradičně
v těchto zemích na okraji společnosti. Mám
však za to, že spíše než z rasových
důvodů tomu bylo pro odlišný životní
styl, jiný žebříček hodnot a
celkově jinou mentalitu. Rasa byla pouze to, co bylo možno
od tyto skutečnosti podřadit a dát jim obecný
název. Spíše než o rasismu, zřejmě
bylo možno hovořit o čemsi, pro co by se nejlépe
hodil výraz sociální antagonismus. Ve společnosti,
která navenek prezentovala okázalé rovnostářství,
ale ve své podstatě potlačovala jakoukoliv
svobodu projevu, byly paralyzovány i projevy těch
skupin obyvatelstva, které se k Romům stavěly
s otevřenou negací. To pak vytvářelo
dojem, že žádný rómský problém
neexistuje a Romové se úspěšně
asimilují. Tak za tohoto všeobecného mínění
se celý problém rómského etnika neustále
zvětšoval. Celkové uvolnění společnosti,
ke kterému došlo po listopadu 1989, pak bylo v případě
rómské problematiky jakýmsi katalyzátorem,
který tuto záležitost prezentoval v celé
její složitosti. Osobně se ovšem domnívám,
že v této fázi nebyly prvotní projevy
rasismu ze strany obyvatel České republiky. Na počátku
byl zcela určitě nárůst trestné
činnosti rómské části obyvatelstva,
který svým podílem na celkové kriminalitě
vysoce převýšil a převyšuje podíl
rómských obyvatel na počtu obyvatel této
republiky. Tato skutečnost i to, že jde vesměs
o nárůst trestné činnosti majetkového
charakteru mnohdy páchané velmi brutálně,
ovlivnil pohled obyvatel České republiky na Romy
jako takové. Toho využívají i nejrůznější
militantní skupinky, které mnohdy skutečně
vystupují z rasistických pozic a útočí
na Romy pod rouškou ochrany bezpečnosti, kriminální
prevence apod. Je ovšem třeba zdůraznit, že
jde ve zdrcující většině pouze
o verbální projevy, navíc vyslovované
způsobem, který zřejmě není
postižitelný, neboť je stále ještě
v mezích toho, co je nutno v rámci svobody projevu
tolerovat.
Je faktem, že v některých případech
k napadení Romů došlo, ale spíš
než pro rasu samu to bylo odrazem odporu, který se
vůči Romům v souvislosti se shora uváděnými
skutečnostmi vzedmul. Některé případy
jsou také interpretovány zbytečně
dramaticky, což je i případ Klatov, kde s největší
pravděpodobností šlo o vyřizování
osobních účtů a nikoliv o rasistický
čin v pravém slova smyslu. Kdybychom totiž
věc interpretovali takto jednostranně, museli bychom
se zřejmě obdobně dívat i na útoky
Romů proti jiným občanům tohoto státu
také jako na útoky s rasistickým podtextem
opačného charakteru. l když je všeobecně
známo, že i z této strany se mnozí Romové
na věc dívají jednostranně, nikdo
nepochybuje, že základní motiv těchto
trestných činů není v rovině
rasové, ale v rovině materiální.
Problematika skutečného začlenění
rómského etnika do společnosti žijící
na území tohoto státu je problematika mnohem
složitější a zužování
tohoto tématu pouze na vztah ras by nutně vedlo
k zatemnění celého problému a tím
vyloučení možnosti jej řešit. Jak
jsem již řekl, nejsem odborníkem v této
problematice, a proto se nehodlám zabývat možnostmi,
jaké se zde nabízejí. Jisto je, že ve
své funkci budu trvat na tom, aby policie poskytovala v
mezích svého zákona ochranu všem, proti
nimž je veden nějaký útok, či
jsou jinak ohroženi, bez ohledu na jejich rasu, či
cokoliv podobného. Nejsou mi známé žádné
případy, kdy by k útokům na Romy docházelo
v důsledku tolerance policistů a klatovský
případ není výjimkou.
Jiná je otázka toho, že policie z důvodu
nedostatku vybavení a malých početních
stavů není schopna adekvátním způsobem
na nárůst trestné činnosti reagovat.
To je ale problém, který je notoricky znám
a který je také průběžně
řešen.
Vážení páni poslanci, nemohu Vám
přirozeně slíbit, že někdy v
budoucnosti nedojde k fyzickému napadení Roma, stejně
jako to nemohu slíbit žádnému obyvateli
této republiky. Mohu pouze přislíbit, že
se všemi svými silami zasadím o zkvalitnění
policejního sboru tak, aby občanům této
republiky poskytoval co nejefektivnější ochranu.
S pozdravem
V Praze dne 8. července 1991 | Tomáš Sokol, v.r." |