Všetky tieto tzv. liberalizačné a decentralizačné
snahy boli u nás presadzované v období, keď
ani v štátoch s kapitalistickým spoločenským
poriadkom nenachádzame obdobu takejto tendencie. Práve
naopak, dokonca aj u nich rastú snahy o centrálne
plánovanie a o plánovité zásahy štátu
do ekonomiky. Kam až takéto snahy priviedli naše
hospodárstvo, do akého živelného inflačného
vývoja a možno povedať - na pokraj hospodárskej
katastrofy, bolo v poslednom čase uvedené veľa
prípadov a dôkazov.
Práve preto obnova úlohy plánu a právna
úprava celého procesu národohospodárskeho
plánovania je významným krokom v úsilí
o dovŕšenie konsolidácie nášho
národného hospodárstva.
Vážené súdružky a súdruhovia
poslanci, predložený návrh zákona detailne
a náležite prerokovali jednotlivé výbory
obidvoch snemovní a preto mi dovoľte uviesť iba
niekoľko najdôležitejších zásad,
z ktorých sme vychádzali pri tvorbe návrhu
tohto zákona.
Zákon o národohospodárskom plánovaní
má plniť tieto tri základné funkcie:
1. Ako politický dokument sa má vyporiadať
s deformáciami v oblasti národohospodárskeho
plánovania a prispieť k obnoveniu jeho účinnosti
ako rozhodujúceho nástroja štátneho
a straníckeho riadenia národného hospodárstva
v našej socialistickej spoločnosti.
2. Ako významný ekonomický dokument určuje
celý plánovací proces od tvorby koncepcie
až po jej uskutočňovanie a zabezpečuje
jednotu všetkých nástrojov riadenia vrátane
nástrojov využívajúcich trhovo-peňažných
vzťahov. Plán musí zohrať integrujúcu
úlohu v oblasti ekonomických nástrojov.
3. Ako kompenzačný predpis vymedzuje pôsobnosť
orgánov a organizácií na všetkých
stupňoch riadenia v tomto plánovacom procese. Pritom
zákon o národohospodárskom plánovaní
principiálne rieši základné otázky
v podmienkach federatívneho usporiadania nášho
štátu a správne vymedzuje práva a zodpovednosť
tak federálnych, ako aj národných orgánov.
Z tohto hľadiska plní zákon, resp. vytvára
podmienky najmä vo dvoch smeroch:
1. Vytvára podmienky pre právo a zodpovednosť
národných orgánov republík za komplexný
rozvoj národného hospodárstva na území
danej republiky bez ohľadu na organizačnú podriadenosť
tohto hospodárstva. Určuje ich aktívnu účasť
na celom plánovacom procese, a to od prípravy plánu
cez jeho tvorbu, schvaľovanie, realizáciu, sledovanie
a kontrolu plnenia.
V zákone sa vytvárajú na to podmienky tak
v určení účasti národných
orgánov na plánovacom procese, ako aj v určení
povinností federálnych orgánov a ústredných
orgánov danej republiky prerokúvať problémy,
rozvoja hospodárstva a na území tejto republiky
s jej orgánmi; takisto sa na to vytvárajú
podmienky vlastným členením štátneho
plánu ČSSR, ktorý okrem určenia úloh
v organizačnom členení bude mať aj úlohy
v územnom priereze podľa republík, záväzné
pre adresátov úloh.
2. Zákon dáva plánu rozvoja národného
hospodárstva ČSSR dôležitú integrujúcu
úlohu zabezpečovať rozvoj tohto hospodárstva
ako hospodárstva jednotného. Vytvára tak
podmienky, aby sa jednotné československé
hospodárstvo rozvíjalo efektívne a proporcionálne
na základe optimálneho využitia prírodných
i ekonomických zdrojov a predpokladov, a to v celej Československej
socialistickej republike, ako aj na základe medzinárodnej
deľby práce, predovšetkým so štátmi
Rady vzájomnej hospodárskej pomoci.
Táto druhá úloha je v zákone zabezpečená
1. tým, že štátny plán rozvoja
národného hospodárstva ČSSR určí
záväzné úlohy tak jednotlivým
federálnym orgánom, ako aj vládam republík
v záujme zabezpečenia cieľov komplexného
rozvoja hospodárstva ČSSR i hospodárskeho
rozvoja republík,
2. tým, že plán má členenie ekonomické
i odvetvové, čím sa jednotne riešia
pre celú československú ekonomiku základné
materiálové vzťahy výroby a obehu, investičná
a technická politika, politika zamestnanosti, koncepcia
zvyšovania životnej úrovne, a to tak, aby potreby
obyvateľstva a ich uspokojovanie v rozhodujúcej časti
záviselo nie od toho, kto a kde, v ktorej republike žije,
ale ako kto pracuje a prispieva k rozvoju celého národného
hospodárstva a celej spoločnosti.
V návrhu zákona oproti predtým nesprávne
chápanej demokracii v plánovaní sa dôsledne
uplatňuje princíp demokratického centralizmu.
Na jednej strane sa vytvára priestor pre širokú
demokratickú účasť orgánov a
organizácií na príprave návrhu plánu,
ba čo viac, vyžaduje sa priamo tvorivá, aktívna
účasť a iniciatíva pracujúcich
i všetkých orgánov hospodárskeho riadenia,
pričom sa na druhej strane uplatňuje zásada,
že plán nižšieho stupňa vychádza
z plánu vyššieho stupňa a musí
zabezpečovať jeho úlohy a ciele.
Národohospodárske plánovanie v Československej
socialistickej republike je založené na socialistickom
hospodárskom systéme. To ho ideovo spája
s plánovaním ostatných socialistických
štátov. Práve preto sme pri tvorbe návrhu
zákona vychádzali z toho, aby sa vytvárali
podmienky pre vzájomnú väzbu nášho
vnútroštátneho plánovania s medzinárodným
plánovaním, ktoré sa v tomto období
uskutočňuje prostredníctvom koordinácie
národohospodárskych plánov v rámci
Rady vzájomnej hospodárskej pomoci. Súčasne
sa vytvárajú podmienky pre zbližovanie nášho
národohospodárskeho plánovania s plánovaním
v ostatných socialistických štátoch.
Súdružky poslankyne, súdruhovia poslanci, návrh
zákona sme pripravovali v úzkej spolupráci
s národnými plánovacími orgánmi,
s jednotlivými federálnymi orgánmi. Návrh
bol s nimi plne odsúhlasený. Návrh bol veľmi
starostlivo a kvalifikovane prerokovávaný v jednotlivých
výboroch obidvoch snemovní a upravený podľa
pripomienok.
Dovoľte mi preto, vážené súdružky
a súdruhovia, aj touto cestou poďakovať vám
za vašu pozornosť a spoluprácu pri príprave
tohto tak závažného zákona.
V mene vlády Československej socialistickej republiky
navrhujem, aby Federálne zhromaždenie predložený
návrh zákona schválilo.
Predseda FZ prof. dr. D. Hanes:
Ďakujem súdruhovi ministrovi Martinkovi za jeho výklad.
Za výbory Snemovne ľudu prednesie stanovisko spravodajkyňa
poslankyňa Ludmila Šmehlíková. Žiadam,
aby sa ujala slova.
Zpravodaj poslankyně L. Šmehlíková:
Vážený soudruhu presidente, vážené
soudružky a soudruzi poslanci. V článku 10
odst. 4 ústavního zákona č. 143/1968
Sb. o čs. federaci se předpokládá,
že zásady národohospodářského
plánování jako jednotně organizovaného
procesu tvorby a zajišťování národohospodářských
plánů a kontroly jejich plnění, jakož
i způsob vymezení jejich soustavy, funkcí
a vztahů - včetně vztahů orgánů
a organizací při této činnosti - a
dále sankce za nesplnění jejich povinností
budou upraveny zákonem Federálního shromáždění.
Tato skutečnost je formálně právním
důvodem pro vydání zákona o národohospodářském
plánování.
Závažné pro vydání tohoto zákona
jsou důvody politické. Po záměrném
potlačování funkce státních
plánů rozvoje národního hospodářství
v letech 1968, přežívajících
mnohde do roku 1969, je třeba, aby tato oblast byla upravena
zákonem, a tím zdůrazněn její
význam a její úloha v soustavě řízení.
V tom smyslu lze předložený návrh zákona
o národohospodářském plánování
považovat za způsob konkretizace usnesení pléna
ÚV KSČ, přijatého v květnu
1969 a zdůrazňujícího potřebu
prohloubit vliv národohospodářských
plánů na usměrňování
celospolečenských potřeb a zájmů.
Dalším důvodem pro vydání zákona
o národohospodářském plánování
je potřeba promítnout zásady státoprávního
uspořádání čs. federace do
veškeré plánovací činnosti, včetně
zajišťování a kontroly národohospodářských
plánů. Tento úkol plní návrh
zákona důsledně. Na všech stupních
řízení vymezuje působnost plánujících
orgánů popř. organizací a řeší
vztahy mezi federálními orgány a orgány
republik. Přitom vychází již z navrženého
institucionálního uspořádání,
zejména ze zřízení Státní
plánovací komise.
Zákon o národohospodářském
plánování tím plní též
funkci kompetenčního předpisu, takže
zákon o působnosti federálních ministerstev
může řešit působnost jednotlivých
ministerstev na úseku národohospodářského
plánování z převážné
části jen odkazem.
V navrženém pojetí je zákon o národohospodářském
plánování ve své podstatě normou,
pro jejíž zpracování nebyl v socialistických
státech k dispozici žádný vzor. Její
koncepci proto musíme posuzovat především
z hlediska funkcí, které má plnit. V této
koncepci nebylo možno vycházet pouze z kritérií
legislativně právních, ale bylo nutno respektovat
hlavně skutečnost, že jde jak o významný
dokument ekonomický, který musí některé
kategorie definovat a funkčně vysvětlit,
tak i o závažný dokument politický,
který stanoví zásady pro práci i vývojové
tendence.
Při projednávání návrhu byla
ustanovení zákona přezkoumána v určených
k tomu výborech a navržena určitá upřesnění
či vhodnější formulace, s nimiž
zástupci vlády vyslovili souhlas a jež vám
byla předložena jako tisk č. 57 a ještě
i v připomínkách za všechny výbory.
Celková koncepce návrhu zákona plní
uspokojivě funkce, o kterých jsem se zmínila.
Návrh je rovněž v souladu s ostatními
návrhy zákonů provádějícími
dílčí úpravy ve státoprávním
uspořádání čs. federace, zejména
s návrhem novely zákona o čs. federaci, zákona
o působnosti federálních ministerstev, s
návrhem zákona o rozpočtových pravidlech,
zákona o Státní bance československé
a hospodářského zákoníku.
Pro bližší ujasnění funkce zákona
i způsobu řešení plánovací
problematik mi dovolte poukázat na některá
jeho ustanovení a povšimnout si blíže
určených rysů návrhu.
Návrh pojímá národohospodářské
plánování jako jednotný integrovaný
proces, který vyúsťuje do státních
plánů ČSSR i státních plánů
republik. Proto se zabývá jak plány ČSSR
a úlohou federálních orgánů,
tak plány republik a úlohou republik. Plánování
oblastní činí záležitostí
plánů republik. Neupravuje však oblast plánování
v jejím širším smyslu. Řeší
např. celou soustavu národohospodářských
plánů jako vnitřně skloubený
a jednotně organizovaný systém, a řeší
také způsob jeho zajišťování,
avšak meritorně se zabývá jen státními
plány a hospodářskými plány,
kdežto problematiku státních rozpočtů
a měnových plánů jako součást
soustavy národohospodářských plánů
ponechává k řešení zvláštními
předpisy. Zatímco vláda ČSSR a v souladu
s jejími opatřeními vlády republik
budou řídit plánovací proces, metodické
pokyny Státní plánovací komise budou
organizovat práce na státních plánech,
a v souladu s nimi budou i směrnice federálního
ministerstva financí organizovat práce na státních
rozpočtech, popřípadě směrnice
Státní banky československé práce
na plánu měnovém.
Návrh zákona uplatňuje výrazným
způsobem zásadu závaznosti národohospodářských
plánů pro řídící a hospodářskou
činnost všech orgánů a socialistických
organizací. Národohospodářské
plány stanoví k zabezpečení vytyčených
cílů plánu dílčí úkoly
a jejich adresáty. Úkoly stanoví jako povinnost
určitým způsobem jednat, nebo se jednání
zdržet; jde zejména o závazné úkoly
plánu, závazné limity potřeb a zdrojů,
stanovení priorit plánu a závazná
pravidla, postupy a zákazy.
Úkoly státních plánů, a podobně
to bude i v případě úkolů státních
rozpočtů a měnového plánu,
musí být rozepsány až na ten stupeň
řízení, který je má realizovat.
Přitom každý stupeň řízení
bude mít právo úkoly zpevnit, nebo uložit
úkoly další. Toto právo vyplývá
z odpovědnosti jednotlivých stupňů
řízení za činnost a výsledky
podřízených organizací.
V navrhovaném systému musí být ústřední
orgány těsně spjaty se státním
plánem a jeho zajišťováním, a orgány
středního článku řízení
s chozrasčotní sférou. V daném případě
se nepočítá se samostatností hospodářských
plánů chozrasčotní sféry, nýbrž
celá soustava národohospodářských
plánů utvoří celek vzájemně
skloubený a vyjadřující i zajišťující
společenské cíle.
Tento postup je výraznou změnou proti dosavadní
praxi uplatňované podle vládního nařízení
č. 100/1966 Sb., o plánovitém řízení
národního hospodářství. Mění
se však i způsob změn plánu nebo stanovení
nových úkolů plánu během roku.
Vláda ČSSR i vlády republik budou moci měnit
nebo stanovit nové úkoly i v průběhu
realizace prováděcích plánů,
avšak přitom budou podle potřeby řešit
i hospodářské důsledky a změnu
příslušných plánů. Také
ústřední orgány a orgány středního
článku řízení budou moci při
vzniku naléhavé potřeby stanovit i po rozpisu
prováděcího plánu úkoly nové,
nebo měnit úkoly dosavadní, a to po předchozím
projednání důsledků s dotčenou
organizací; pokud by se však tím narušil
plán podřízené organizace nebo její
závazky, budou muset řešit též
případné změny hospodářského
plánu a hospodářské důsledky.
Upouští se od instituce náhrady škody,
která svou povahou odpovídala koncepci hospodářství
tržního.
Zásadním způsobem řeší
návrh zákona problematiku tzv. výrobních
hospodářských jednotek s celostátní
působností. Při rozpisu plánu vystoupí
vůči orgánu tohoto středního
článku řízení vědy jen
jediný nadřízený orgán, jímž
může být jen ústřední
orgán té republiky, v níž má
sídlo generální, resp. oborové ředitelství;
tento ústřední orgán se však
musí dohodnout s odpovídajícím ústředním
orgánem druhé republiky. Tím se zabezpečí,
že příslušná organizace bude plnit
úkoly, které pro ni vyplývají z územních
průřezů plánů obou republik.
K tomu účelu se také mohou některé
úkoly stanovit již v územním rozdělení
plánu. Jak při plánovacím procesu,
tak při kontrole plnění plánu a při
jeho realizaci budou orgány uvedeného středního
článku řízení spolupracovat
s příslušnými ústředními
orgány obou republik. Budou oběma předkládat
celý návrh svého hospodářského
plánu i svůj hospodářský plán
v územním rozdělení. Oba ústřední
orgány budou též informovat o výsledcích
kontroly plnění plánu.
Uvedený postup takto zkombinuje princip jediného
nadřízeného orgánu s požadavkem
územního členění v rámci
federativního uspořádání státu.
Závěrem bych chtěla k posouzení zákona
ještě uvést, že jeho návrh upravuje
jen zásadní problémy. Podrobnosti budou řešit
prováděcí předpisy, popř. metodické
pokyny. To se týká zejména často diskutované
otázky metod tvorby plánu, které nelze fixovat,
protože se neustále vyvíjejí.
Vážené soudružky poslankyně a soudruzi
poslanci!
Není tomu tak dávno, kdy úsilí tvůrců
modelu tržní ekonomiky vedlo k ochromení řídící
úlohy plánu a k dezintegraci a živelnému
vývoji národního hospodářství.
Konkrétním projevem tohoto úsilí bylo
odmítání závaznosti národohospodářského
plánu a jednotné hospodářské
politiky. Ovlivňování vývoje naší
socialistické ekonomiky se mělo prosazovat jen působením
ekonomických nástrojů a samotný národohospodářský
plán měl být jen orientační
úvahou centra, bez závaznosti pro jednotlivé
stupně řízení. Tyto snahy se podařilo
postupně likvidovat a prosadit na ekonomickém úseku
takové přístupy k řešení
problémů, které by byly opět v souladu
s marxisticko-leninským pojetím rozvoje naší
socialistické společnosti.
V novém pojetí se státní plán
znovu stává nejdůležitějším
nástrojem řízení národního
hospodářství. Obnovení klíčové
funkce jednotného celostátního plánování
a jeho pojetí jakožto souhrnného, komplexního
vyjádření programu hospodářské
politiky a řešení základních
problémů ekonomiky, je základní podmínkou
dalšího proporcionálního vývoje
naší ekonomiky a rámcem pro uplatnění
ostatních nástrojů řízení.
Jsem toho názoru, že návrh zákona o
národohospodářském plánování
přispívá k takto vytyčené úloze
plánu a vyhovuje předpokladům a požadavkům
na něj kladeným.
Proto doporučuji jako společný zpravodaj
výboru pro plán a rozpočet a výboru
ústavně právního Sněmovně
lidu tento závažný politicko-ekonomický
dokument schválit, a to s úpravami textu, který
máte k dispozici, cyklostilovaný tisk 57/43 SL a
40 SN.