(1) Nárok na vdovský důchod má
vdova po pojištěnci (důchodci) po dobu jednoho
roku po jeho smrti, trvalo-li její manželství
s ním alespoň jeden rok; uzavřela-li však
manželství po 60. roce věku pojištěnce
(důchodce), jestliže manželství trvalo
alespoň dva roky. Podmínka manželského
soužití podle předchozích vět
se pokládá vždy za splněnou, narodilo-li
se z manželství dítě nebo nastala-li
smrt pojištěncova (důchodcova) následkem
úrazu.
(2) Nárok na vdovský důchod i
po zániku nároku na důchod podle odstavce
1 má vdova:
a) jejíž manželství s pojištěncem
trvalo aspoň patnáct let,
b) která je invalidní,
c) která dosáhla 45 let věku,
d) která pečuje alespoň o jedno dítě
pojištěnce, na něž je nárok na
výchovné.
(3) Nastane-li některá z podmínek
uvedených v odstavci 2, písm. b) až d) po smrti
pojištěncově (důchodcově), vzniká
nárok na vdovský důchod ode dne jejího
splnění.
(4) Nárok na důchod podle odstavce 2,
písm. b) a d) zaniká odpadnutím podmínek
tam uvedených. Požívala-li však vdova
tohoto důchodu po dobu aspoň pěti let, trvá
nárok na důchod i po odpadnutí těchto
podmínek.
(5) Invalidní je vdova, která je pro
svůj nepříznivý zdravotní stav
trvale (§ 63, odst. 1) nezpůsobilá vykonávati
zaměstnání přiměřené
jejím silám, schopnostem a životnímu
postavení.
(6) Nárok na vdovský důchod má,
jsou-li u ní splněny podmínky předchozích
odstavců, též žena, jejíž
manželství s pojištěncem (důchodcem)
bylo rozvedeno nebo rozloučeno, jestliže se znovu
neprovdala a pojištěnec (důchodce) měl
vůči ní vyživovací povinnost.
(7) Jestliže vdova, která opětně
ovdověla, nemá po svém posledním manželu
nárok na vdovský důchod nebo má nárok
na vdovský důchod nižší, než
jaký by plynul z pojištění dřívějšího
manžela, náleží jí ode dne nového
ovdovění vdovský důchod, který
zanikl provdáním (§ 91, odst. 4).
Družce zemřelého pojištěnce (důchodce),
která
a) žila s pojištěncem (důchodcem) aspoň
deset let do dne smrti ve společné domácnosti
a byla výživou na něho převážně
odkázána, nebo
b) žila s pojištěncem (důchodcem) aspoň
tři roky do dne jeho smrti ve společné domácnosti
a je matkou jeho dítěte, které by mělo
po něm nárok na sirotčí důchod
(§ 67),
náleží důchod družky, jsou-li u
ní splněny též obdobně podmínky
stanovené v § 65 a nemá-li nárok na
důchod vdovský.
(1) Nárok na sirotčí důchod
má oboustranně osiřelé dítě
pojištěncovo (důchodcovo). Nárok na
sirotčí důchod má dále jednostranně
osiřelé dítě pojištěncovo
(důchodcovo), nepečuje-li o ně pozůstalá
vdova (družka) nebo je-li nemanželským dítětem
pojištěnky (důchodkyně), nebo bylo-li
převážně odkázáno na výdělek
nebo důchod zemřelé manželské
matky.
(2) Po nemanželském otci je nárok
na sirotčí důchod, bylo-li otcovství
soudně zjištěno nebo mimosoudně pojištěncem
(důchodcem) uznáno.
(3) Zanechal-li pojištěnec (důchodce)
osiřelé vnuky nebo osiřelé pastorky,
mají tyto děti nárok na sirotčí
důchod, byly-li výživou převážně
odkázány na zemřelého.
(4) Osiřelí osvojenci mají nárok
na sirotčí důchod, byla-li smlouva o osvojení
uzavřena alespoň půl roku před osvojitelovou
smrtí nebo před nápadem důchodu.
(5) Nárok na sirotčí důchod
mají osiřelí schovanci po pěstounovi,
poskytoval-li jim pěstoun bezplatně výživu
alespoň půl roku před svou smrtí nebo
před nápadem důchodu a byli-li výživou
převážně na něho odkázáni.
(6) Po několika pojištěncích
(důchodcích) náleží témuž
dítěti jen jediný sirotčí důchod,
a to nejvyšší.
(7) Nárok na sirotčí důchod
náleží do 16. roku věku dítěte.
Po dosažení tohoto věku lze vypláceti
sirotčí důchod nejdéle do 25. roku
věku:
a) nemůže-li si dítě pro nemoc nebo
tělesnou či duševní vadu vlastní
prací opatřiti výživu, nebo
b) připravuje-li se dítě soustavně
na budoucí životní povolání studiem
nebo jiným školením (výcvikem). Nemůže-li
dítě skončiti školení nebo výcvik
do 25. roku věku pro výkon branné povinnosti,
prodlužuje se doba, po kterou lze vypláceti sirotčí
důchod, o dobu, po kterou se tato povinnost koná.
(1) Důchody uvedené v § 60 se zvyšují
o výchovné na každé dítě
(§ 67, odst. 2 až 5), o které důchodce
pečuje. Na dítě, které má nárok
na důchod sirotčí podle § 67, nárok
na výchovné nepřísluší.
(2) Výchovné náleží
ve výši rodinných přídavků
podle zákona ze dne 13. prosince 1945, č. 154 Sb.,
o rodinných přídavcích některých
osob pojištěných pro případ nemoci,
ve znění zákonů jej měnících
a doplňujících. Výchovné k
vdovskému důchodu činí však nejméně
300 Kčs měsíčně na každé
dítě.
(3) Mělo-li by nárok na výchovné
na totéž dítě několik osob, náleží
výchovné jen té z nich, která má
dítě v přímém zaopatření.
(4) Po dokončení 16. roku věku
dítěte lze výchovné vypláceti
za stejných podmínek jako důchod sirotčí
(§ 67, odst. 7).
Důchody mohou býti zvýšeny až o
polovinu, je-li důchodce trvale tak bezmocný, že
potřebuje ošetření a obsluhy jinou osobou.
Důchod sirotčí lze zvýšiti pro
bezmocnost až od sedmého roku věku. Stejně
lze zvýšiti pro bezmocnost dítěte výchovné
(§ 68).
(1) Nárok na výbavné má
pojištěnec (důchodce), který uzavře
sňatek.
(2) Při opětném sňatku
náleží výbavné jen, byl-li nový
sňatek uzavřen po uplynutí alespoň
tří let po předcházejícím
sňatku.
(3) Výbavné činí 5.000
Kčs a náleží tomu z manželů,
u něhož jsou splněny podmínky nároku.
Jsou-li splněny u obou, náleží výbavné
manželce.
(1) Starobní (invalidní) důchod
se skládá z částky základní
a z částek zvyšovacích.
(2) Základní částka činí
ročně 8.400 Kčs a 20% průměrného
ročního výdělku podle odstavce 5.
(3) Zvyšovací částky za prvních
dvacet let pojištění činí 0.4%
průměrného ročního výdělku
za každý rok. Zvyšovací částky
za každý další rok pojištění
činí 0.8% průměrného ročního
výdělku. Za doby pojištění po
60. roce věku činí roční zvyšovací
částky 2% průměrného ročního
výdělku. Dobám pojištění
se kladou na roveň doby náhradní uvedené
v § 61, odst. 2, písm. a) až d). Ustanovení
§ 61, odst. 3 platí obdobně. Úhrn zvyšovacích
částek činí nejméně
8% průměrného ročního výdělku.
(4) Při zjišťování doby
rozhodné pro výměru zvyšovacích
částek se úhrnná doba vyjádří
v letech tak, že 365 dnů činí jeden
rok a zbytek se počítá za celý rok.
Pro zaměstnance sezonní stanoví na návrh
Ústřední národní pojišťovny
po slyšení jednotné odborové organisace
ministr sociální péče jiný
způsob zjištění doby pojištění
a náhradních dob pro výměru zvyšovacích
částek.
(5) Průměrným ročním
výdělkem se rozumí roční průměr
vyměřovacích základů (§
20) za posledních pět kalendářních
let před nápadem dávky, po případě
za menší počet let, netrvalo-li pojištění
tak dlouho. Kalendářní rok prvního
vstupu do pojištění a kalendářní
roky před rokem 1946 se nepočítají.
Byl-li poslední rok před nápadem dávky
nebo rok, v němž dávka napadla, zároveň
rokem prvního vstupu do pojištění, stanoví
se průměrný roční výdělek
z celé doby pojištění. Je-li roční
průměr zvyšovacích základů
za posledních deset kalendářních let,
po případě za menší počet
let, netrvalo-li pojištění tak dlouho, větší
než průměr za posledních pět
let, rozumí se průměrným ročním
výdělkem roční průměr
za tuto delší dobu. K náhradním dobám
(§ 61, odst. 2) se při výpočtu průměrného
ročního výdělku nehledí. Takto
vypočtený průměrný výdělek
se zaokrouhluje na celé stovky korun směrem nahoru.
(6) U pojištěnců mladších
21 let se pokládá, je-li to pro ně příznivější,
za průměrný roční výdělek
pravidelný nejnižší pracovní výdělek,
jehož dosahuje 21letý plně placený zaměstnanec
stejného zaměstnání v témže
nebo jiném podniku téhož nebo podobného
druhu.
(7) Pro doby dobrovolného pokračování
v pojištění (§ 148) platí vyměřovací
základ, podle něhož bylo placeno pojistné.
(8) Starobní (invalidní) důchod
vyměřený podle odstavců 1 až
7, činí nejvýše 85% průměrného
ročního výdělku, nejméně
však 9.600 Kčs ročně.
(9) Jsou-li u pojištěnce splněny
podmínky § 61, odst. 1 nebo 4 pouze s přihlédnutím
k činnosti zakládající pojištění
podle § 2, odst. 1, písm. b) nebo c) a nebyl-li přihlášen
k tomuto pojištění včas nebo alespoň
půl roku před nápadem dávky, činí
jeho starobní (invalidní) důchod pouze 8.400
Kčs.
(1) Je-li starobní nebo invalidní důchodce
pojištěn po dobu alespoň dvou let a vznikne
mu nárok na důchod podle § 62 nebo § 63
na podkladě tohoto nového pojištění,
zvyšuje se původně vyměřený
důchod o zvyšovací částky podle
§ 71, odst. 3, věty první za dobu tohoto nového
pojištění, vyměřené z
průměrného ročního výdělku
tohoto pojištění. Ustanovení §
71, odst. 3, poslední věty zde neplatí.
(2) Je-li poživatel odpočivných
(zaopatřovacích) platů z veřejnoprávního
pensijního zaopatření z vlastního
služebního poměru povinně pojištěn
podle § 2, odst. 1 a vznikne mu z tohoto pojištění
nárok na důchod podle § 62 nebo § 63,
náleží mu tento důchod pouze ve výši
zvyšovacích částek podle § 71,
odst. 3, vět první až čtvrté.
Důchod manželky (družky) podle § 64 činí
6.000 Kčs ročně.
(1) Důchod vdovský a důchod družky
se vyměřují z důchodu starobního
(invalidního), na který by měl pojištěnec
(důchodce) nárok v době smrti, bez výchovného
a bez zvýšení pro bezmocnost.
(2) Důchod vdovy (družky) podle §
65, odst. 1 a odst. 2, písm. b) až d) činí
70% důchodu starobního (invalidního).
(3) Důchod vdovy (družky) podle §
65, odst. 2, písm. a) činí 50% důchodu
starobního (invalidního).
(4) Důchod vyměřený podle
odstavců 2 a 3 činí však nejméně
8.400 Kčs ročně, a to i tehdy, jde-li o poměrný
důchod podle odstavce 6.
(5) Vdovský důchod přiznaný
původně podle odstavce 3 se vyměří
znovu podle odstavce 2 ode dne, kdy u vdovy jsou splněny
podmínky podle § 65, odst. 2, písm. b) až
d). Požívala-li vdova důchodu podle odstavce
2 po dobu alespoň pěti let, nemůže jí
býti vdovský důchod snížen proto,
že odpadly podmínky podle § 65, odst. 2, písm.
b) nebo d).
(6) Jestliže vedle vdovy, která má
nárok na vdovský důchod, jest žena,
které náleží nárok na důchod
podle § 65, odst. 6, vyměřuje se důchod
takto oprávněných žen poměrnou
částí celého vdovského důchodu
podle počtu let, která oprávněná
strávila v manželství s pojištěncem
(důchodcem). K době po rozvodu manželství
se při tom nepřihlíží. Totéž
platí obdobně, je-li vedle ženy oprávněné
podle § 65, odst. 6 družka oprávněná
podle § 66. Důchod se však podle předchozích
vět nekrátí, pečuje-li důchodkyně
o pojištěncovo dítě.
(7) Je-li tu vedle oprávněné vdovy
družka (§ 66), činí její důchod
8.400 Kčs ročně.
Sirotčí důchod činí pro každé
oprávněné dítě polovinu důchodu
starobního (invalidního), na něž by
měl pojištěnec (důchodce) nárok
v době smrti, bez výchovného a bez zvýšení
pro bezmocnost, nejméně však 6.000 Kčs
ročně.
(1) Pojištěncům podle § 2,
odst. 1, písm. a) a c) a jejich pozůstalým
se poskytuje za tělesné zranění nebo
usmrcení pracovním úrazem odškodnění
podle §§ 77 až 88.
(2) Stejné nároky mají též
zaměstnanci vyslaní tuzemským zaměstnavatelem
na práci do ciziny, nejsou-li povinně pojištěni
proti úrazu podle předpisů státu,
na jehož území pracují, i když
jinak nepodléhají povinnému pojištění
podle tohoto zákona; také pozůstalí
po nich mají nároky jako pozůstalí
uvedení v odstavci 1.
(3) Osobám, které utrpí úraz
při příležitostné práci,
může býti přiznáno odškodnění
podle §§ 77 až 88; bližší podmínky
stanoví Ústřední národní
pojišťovna směrnicemi, které vydá
po slyšení jednotné odborové organisace
a vrcholných zájmových organisací
se schválením ministerstev sociální
péče a financí.
Pracovním úrazem jest úraz, který
utrpí pojištěnec
a) při výkonu svého zaměstnání
nebo v souvislosti s ním, počítajíc
v to cestu do práce a zpět, pokud ji pojištěnec
podstatně nepřeruší z důvodů
nesouvisících se zaměstnáním;
b) při výkonech, k nimž byl přibrán
mimo zaměstnání, zakládající
povinné pojištění, zaměstnavatelem
nebo jeho jménem nebo osobou nadřízenou pojištěnci
v pracovním poměru;
c) při vzájemném vypomáhání
v zemědělských pracích, při
živelních pohromách nebo při hromadné
pomoci v zájmu celku.
(1) Pracovním úrazům se kladou
na roveň nemoci z povolání. Za nemoci z povolání
se pokládají nemoci uvedené v příloze
k tomuto zákonu, byly-li způsobeny výkonem
zaměstnání v podnicích, které
uvádí tato příloha u jednotlivých
nemocí.
(2) Vláda může připojený
seznam nemocí z povolání doplňovati
a měniti nařízením.
(3) Vyšetřující lékař
je povinen oznámiti onemocnění nemocí
z povolání i podezření jejího
vzniku jednak nemocnému, který mu toto oznámení
musí písemně potvrditi, jednak pojišťovně
a lékaři pověřenému živnostenskou
inspekcí.
Nezpůsobil-li pracovní úraz smrt pojištěncovu,
posuzuje se stupeň následků úrazu
podle výše a trvání ztráty výdělečné
schopnosti; při tom se přihlíží
též k zohyždění způsobenému
úrazem.
(1) Byla-li úrazem způsobena ztráta
aspoň 10%, avšak méně než 20% výdělečné
schopnosti, náleží zraněnému
jednorázové úrazové odškodné.
(2) Byla-li úrazem způsobena ztráta
výdělečné schopnosti aspoň
20%, náleží zraněnému nárok
na úrazový důchod.
(1) Úrazový důchod se vyplácí
ode dne následujícího po zastavení
nemocenského nebo po skončení ošetřování
v nemoci.
(2) Nárok na jednorázové úrazové
odškodné vzniká dnem, kdy ztráta výdělečné
schopnosti nabude trvalé povahy, nejpozději však
uplynutím jednoho roku od skončení ošetřování
v nemoci.
Úrazový důchod činí, je-li
zraněný pro úraz
a) úplně výdělečně neschopný,
dvě třetiny průměrného ročního
výdělku stanoveného podle § 71, odst.
5 a 6 (plný úrazový důchod),
b) částečně výdělečně
neschopný, onu část plného důchodu,
která odpovídá stupni ztráty výdělečné
schopnosti (částečný úrazový
důchod).
Jednorázové úrazové odškodné
činí trojnásobek ročního důchodu
vypočteného podle § 82, písm. b).
(1) Změní-li se stupeň ztráty
výdělečné schopnosti, podle něhož
byl přiznán úrazový důchod,
rozhodne se o nároku na odškodnění (§§
80, 82 a 83) znova.
(2) Byl-li nárok na odškodnění
zamítnut, protože úraz nezpůsobil ztrátu
výdělečné schopnosti aspoň
10%, nebo bylo-li vyplaceno jednorázové úrazové
odškodné podle § 83, náleží
při zhoršení následků úrazu
úrazový důchod jen za podmínky uvedené
v § 80, odst. 2.
(1) Je-li výdělečná schopnost
zraněného zmenšena pracovním úrazem
o méně než 10%, poskytuje se odškodnění
jen tehdy, je-li výdělečná schopnost
zmenšena také jiným pracovním úrazem
nebo několika pracovními úrazy a úhrnná
ztráta výdělečné schopnosti
dosahuje aspoň 10%. Nevznikl-li nárok na odškodnění
za tyto dřívější úrazy,
protože ztráta výdělečné
schopnosti nedosahovala 10%, vyměří se u
pozdějšího úrazu odškodnění
podle úhrnné ztráty výdělečné
schopnosti. Toto ustanovení platí i při souběhu
úrazů nastalých za účinnosti
tohoto zákona s úrazy, nastalými za účinnosti
předpisů o úrazovém pojištění.
(2) Bylo-li při několika úrazech
za některý z nich již poskytnuto jednorázové
úrazové odškodné, náleží
odškodnění jen ve výši rozdílu
mezi odškodněním za úhrnnou ztrátu
výdělečné schopnosti a odškodným
již poskytnutým.
Sejde-li se nárok na úrazový důchod
pro zraněného s nárokem na důchod
invalidní nebo starobní, odpočívá
nárok na úrazový důchod a invalidní
(starobní) důchod se zvyšuje při ztrátě
výdělečné schopnosti způsobené
úrazem od 20% do 60% o 15%, nad 60% do 80% o 25%, a nad
80% o 40% plného úrazového důchodu.
Takto zvýšený důchod nesmí však
býti nižší, než úrazový
důchod podle § 82 a nesmí přesahovati
85% průměrného ročního výdělku
podle § 71, odst. 5 a 6.
(1) Nastala-li pracovním úrazem pojištěncova
smrt, přísluší pozůstalé
vdově nebo družce (§ 66) jednorázové
odškodné ve výši 50% a na každé
dítě zemřelého, o které pečuje,
jednorázové odškodné ve výši
10% průměrného ročního výdělku
zemřelého (§ 71, odst. 5 a 6).
(2) Oboustranně osiřelému dítěti
zemřelého přísluší jednorázové
odškodné ve výši 20% ročního
výdělku zemřelého (§ 71, odst.
5 a 6).
(3) Vdovský důchod, důchod družky
a důchod sirotčí podle tohoto zákona
se zvyšují, nastala-li smrt pojištěncova
pracovním úrazem, o 5% plného úrazového
důchodu.
Činí-li ztráta výdělečné
schopnosti z pracovního úrazu aspoň 20%,
ale nejvýše 45%, může býti důchodci
na žádost místo úrazového důchodu
nebo jeho části vyplaceno odbytné. Směrnice
pro způsob výpočtu odbytného vydá
Ústřední národní pojišťovna
se schválením ministerstev sociální
péče a financí. Po výplatě
částečného odbytného řídí
se nárok na další odškodnění
podle míry ztráty výdělečné
schopnosti, která odpovídá zbývajícímu
důchodu.
(1) Československým státním
občanům, kteří pracovali způsobem
zakládajícím povinné pojištění
podle § 2, odst. 1, byť před účinností
tohoto zákona, náleží sociální
důchod, jsou-li starší 65 let nebo invalidní
podle § 63, odst. 5 a potřební. Tento důchod
nenáleží osobám, které mají
nárok na některý důchod podle §
60, odst. 1, písm. a) až e) nebo na důchod
podle § 80, odst. 2 nebo na odpočivné (zaopatřovací)
požitky z veřejného pensijního zaopatření.
(2) Důchod podle odstavce 1 náleží
také potřebným vdovám po osobách
v odstavci 1 uvedených, jsou-li invalidní podle
§ 63, odst. 5 nebo starší 65 let a nemají-li
nárok podle odstavce 1 nebo nemají-li nárok
na některý důchod podle § 60, odst.
1, písm. a) až e) nebo na důchod podle §
80, odst. 2 nebo na odpočivné (zaopatřovací)
požitky z veřejného pensijního zaopatření.
(3) Oboustranně osiřelé děti
po československých státních občanech,
které nemají důchod ani podle § 60,
odst. 1, písm. f), ani podle dosavadních předpisů
o veřejnoprávním důchodovém
pojištění nebo veřejném pensijním
zaopatření, mají rovněž nárok
na sociální důchod do 16 let, jsou-li potřebné.
Ustanovení § 67, odst. 7 platí i zde.
(4) Československým státním
občanům, kteří nemají nárok
na důchod podle odstavce 1, může býti
přiznán sociální důchod, jsou-li
potřební a jsou-li zároveň invalidní
ve smyslu § 63, odst. 5 nebo starší 65 let. Sociální
důchod může býti přiznán
též potřebným vdovám, u kterých
není splněna podmínka odstavce 2, pečují-li
alespoň o dvě děti pojištěncovy
(§ 67).
(5) Za potřebnou se považuje osoba, která
nemá příjmy, zabezpečující
její výživu z vlastního majetku nebo
z jiného pramene nebo právního nároku.
K výměnku, který se poskytuje ze zemědělského
hospodářství, a to do 5 ha v oblasti řepařské,
do 8 ha v oblasti obilnářské, do 10 ha v
oblasti bramborářské a do 15 ha v oblasti
pastvinářské, se při posuzování
potřebnosti nepřihlíží, zřekne-li
se výměnkář plnění výměnku
ve výši dvou třetin nejvýše do
hodnoty dvou třetin sociálního důchodu;
toto zřeknutí může býti vyjádřeno
též peněžitou úhradou. Rovněž
se nepřihlíží k jiné vyživovací
povinnosti podle § 154 občanského zákona
poskytované osobami, jejichž příjem
nedosahuje daněprostého minima. Při posuzování
potřebnosti se přihlédne též
k výdělečným, majetkovým, osobním
a rodinným poměrům žadatelovým,
jakož i k okolnosti, zda lze vydobýti jeho pohledávku
z právního nároku.
(6) Sociální důchod činí
8.400 Kčs ročně. Sociální důchod
sirotků činí 6.000 Kčs ročně.
Má-li důchodce jiný pravidelný příjem
s výjimkou nároků na výživu,
uvedených v odstavci 5, větách druhé
a třetí, může se důchod snížiti
o tento příjem, nejvýše však na
3.600 Kčs ročně.
(7) Jsou-li u obou manželů, žijících
ve společné domácnosti, splněny podmínky
pro přiznání sociálního důchodu,
vyplácí se jediný důchod ve výši
150% částky uvedené v odstavci 6. Totéž
platí i při soužití s družkou (§
66). Jsou-li u téže osoby splněny zároveň
podmínky uvedené v odstavcích 1, 2 nebo 3,
náleží jí důchod jen jednou.
(1) Nárok na dávky důchodového
pojištění vzniká splněním
časově poslední podmínky nároku
(nápad dávky). Stejně vzniká nárok
na zvýšení důchodu, pro něž
jsou stanoveny zvláštní skutkové podmínky.
(2) Nárok na invalidní důchod
vzniká dnem ztráty nebo podstatného poklesu
pracovního výdělku. Nárok na invalidní
důchod podle § 63, odst. 4 a 5 vzniká dnem,
kdy nastal zdravotní stav jej podmiňující.
(3) Nelze-li zjistiti, kdy byla splněna poslední
podmínka nároku, vzniká nárok dnem
uplatnění.
(1) Nárok na důchod zaniká odpadnutím
některé jeho podmínky, pokud tento zákon
nestanoví jinak, a smrtí důchodcovou. Stejně
zaniká nárok na zvýšení důchodu,
pro něž jsou stanoveny zvláštní
skutkové podmínky.
(2) Nárok na starobní a invalidní
důchod zaniká zahájením činnosti
s výdělkem dosahujícím míru
uvedenou v § 62 a v § 63, odst. 3 nebo zvýšením
výdělku na tuto míru. Nárok na invalidní
důchod zaniká také, není-li tu již
nepříznivý zdravotní stav podle §
63.
(3) Nárok na invalidní důchod
manželky zaniká, počne-li manželka opět
vykonávati obvyklé práce v domácnosti
nebo není-li tu již nepříznivý
zdravotní stav podle § 64, odst. 1.
(4) Nárok na vdovský důchod (důchod
družky) zaniká také provdáním.
(5) Sociální důchod zaniká
též nápadem některého důchodu
podle § 60, odst. 1, písm. a) až f).