Ústavodárné Národní shromáždění
republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:
Tento zákon upravuje národní pojištění:
a) pro případ nemoci a mateřství (nemocenské
pojištění),
b) pro případ stáří, invalidity,
ztráty živitele smrtí a pro případ
úrazu (důchodové pojištění).
(1) Podle tohoto zákona jsou povinně
pojištěni:
a) zaměstnanci (§ 3) s výjimkou vojenských
gážistů v činné službě,
b) osoby samostatně výdělečně
činné (§ 4),
c) spolupracující členové rodiny osob
samostatně výdělečně činných
(§ 5),
d) důchodci (§ 8),
e) nezaměstnaní (§ 9).
(2) Pouze pro případ nemoci a mateřství
[§ 1, písm. a)] jsou z osob uvedených v odstavci
1 pojištěni:
a) veřejní zaměstnanci uvedení v §
7,
b) důchodci (§ 8),
c) nezaměstnaní (§ 9).
(1) Zaměstnanci ve smyslu tohoto zákona
jsou osoby, které v Československé republice
pracují na podkladě soukromoprávního
nebo veřejnoprávního pracovního (služebního)
poměru nebo na podkladě poměru učňovského
(volontérského, praktikantského).
(2) Pro účely tohoto zákona se
však pokládají za zaměstnance také
domáčtí dělníci, jimiž
se rozumějí osoby, které vykonávají
mimo zaměstnavatelovu dílnu po živnostensku
práce na zakázku jednoho nebo několika zaměstnavatelů.
Za domácké dělníky se pokládají
také osoby, které, ačkoliv jsou oprávněny
provozovati samostatně živnost, vykonávají
bez cizích pracovních pomocníků převážně
domáckou práci na zakázku jednoho nebo několika
zaměstnavatelů a jsou jinak pouze menší
měrou samostatně výdělečně
činné.
(3) Pro účely tohoto zákona se
pokládají dále za zaměstnance také
zástupci na provisi, i když nejsou v pracovním
poměru, a to i tehdy, jsou-li oprávněni provozovati
samostatně živnost, jestliže vykonávají
tuto svou činnost jako jedinou výdělečnou
činnost bez cizích pracovních pomocníků.
(4) Vykonává-li zaměstnanec přechodně
práci mimo území Československé
republiky, nemá to vlivu na pojistnou povinnost. To platí
u zaměstnanců zastupitelských úřadů
Československé republiky v cizině, dále
u zaměstnanců československých státních
drah, u zaměstnanců tuzemských podniků
leteckých a tuzemských podniků pro plavbu
říční a námořní
i tehdy, vykonávají-li práce trvale mimo
území Československé republiky, pokud
jsou československými státními občany.
Ministerstvo sociální péče může
však po slyšení Ústřední
národní pojišťovny zprostiti pojistné
povinnosti tyto osoby, jsou-li pojištěny podle předpisů
státu, v němž práce vykonávají.
(1) Osobami samostatně výdělečně
činnými (§ 2, odst. 1, písm. b) jsou
podnikatelé (spolupodnikatelé), kteří
na území Československé republiky
jsou osobně činni v podniku na vlastní vrub,
zejména jako:
a) zemědělci,
b) živnostníci,
c) provozovatelé svobodných povolání
jako lékaři, advokáti, notáři,
lékárníci, civilní inženýři,
veterináři, soukromí učitelé,
výtvarní umělci, hudební skladatelé,
spisovatelé, hudebníci a jiní.
(2) Jako spolupodnikatelé jsou pojištěni
zejména:
a) veřejní společníci veřejné
obchodní společnosti a osobně ručící
společníci komanditní společnosti
a komanditní společnosti na akcie, jakož i
jednatelé společnosti s ručením obmezeným,
b) společníci společnosti podle občanského
práva,
nepodléhají-li pojištění podle
§ 2, odst. 1, písm. a) pro činnost v podniku,
jehož jsou spolupodnikateli.
(1) Spolupracujícími členy rodiny
[§ 2, odst. 1, písm. c)] jsou rodiče, tchán,
tchýně, zeť, ovdovělá snacha,
družka, sourozenci a děti (vlastní, nevlastní,
osvojenci) starší 15 let, žijící
ve společné domácnosti s podnikatelem (spolupodnikatelem),
jsou-li trvale činni v jeho podniku nahrazujíce
jinak nezbytnou cizí pracovní sílu a nepodléhají-li
pojištění podle § 2, odst. 1, písm.
a) nebo b).
(2) Spolupracují-li v podniku členové
rodiny, u nichž jsou splněny podmínky podle
odstavce 1, pokládá se za osobu samostatně
výdělečně činnou (§ 4,
odst. 1) ten z nich, který podnik spravuje, ostatní
jsou pojištěni podle odstavce 1. V pochybnosti platí
domněnka, že podnik spravují v tomto pořadí:
manžel, ovdovělý manžel (manželka),
nejstarší člen rodiny.
(3) Manželka podnikatele (spolupodnikatele) nebo
spolupracujícího člena rodiny nepodléhá
pojištění podle § 2, odst. 1, písm.
b) a c) pro svou činnost v podniku.
(1) Ustanovení § 3, odst. 4, první
věty platí též pro osoby samostatně
výdělečně činné (§
4) a pro spolupracující členy rodiny (§
5).
(2) Vládním nařízením
mohou býti blíže vymezeny pojmy podnikatele,
spolupodnikatele, provozovatele svobodných povolání,
osobní činnosti v podniku (§ 4, odst. 1), jakož
i pojmy trvalé činnosti v podniku a nahrazování
cizí pracovní síly (§ 5, odst. 1).
(1) Veřejnými zaměstnanci ve smyslu
§ 2, odst. 2, písm. a) jsou:
a) zaměstnanci státu, jakož i podniků,
ústavů a fondů státních nebo
státem spravovaných,
b) učitelé, na něž se vztahují
ustanovení zákona ze dne 24. června 1926,
č. 104 Sb., o úpravě platových a služebních
poměrů učitelstva obecných a občanských
škol,
c) zaměstnanci svazků územní samosprávy,
d) duchovní kongruálních (§ 1 vládního
nařízení ze dne 17. června 1928, č.
124 Sb., o úpravě platů duchovenstva) církví
a náboženských společností, vykonávající
na systemisovaných místech úkony veřejné
duchovní správy se souhlasem státní
správy kultové, a profesoři diecesních
bohosloveckých učilišť,
kteří mají zaručeny normální,
t. j. s místem jimi zastávaným spojené
pensijní nároky.
(2) Vláda může nařízením
vyjmouti z důchodového pojištění
i jiné zaměstnance ve veřejných službách,
kteří mají zaručeny pensijní
nároky obdobně jako zaměstnanci uvedení
v odstavci 1; Ústřední národní
pojišťovna může na žádost obce
povoliti, aby obecní zaměstnanci nebyli vyňati
z důchodového pojištění, i když
jsou u nich splněny podmínky podle odstavce 1; toto
povolení se týká všech zaměstnanců
obce a nelze je odvolati.
(3) Vláda upraví nařízením
přestupy z pojištění podle tohoto zákona
do veřejného pensijního zaopatření
a naopak.
Důchodci (§ 2, odst. 2, písm. b) jsou:
a) osoby, kterým se vyplácí důchod
podle tohoto zákona nebo dříve platných
předpisů o veřejnoprávním důchodovém
pojištění: poživatelé důchodu
úrazového však jen tehdy, je-li jejich výdělečná
schopnost snížena alespoň o polovinu;
b) osoby, kterým se vyplácejí odpočivné
(zaopatřovací) platy z veřejného pensijního
zaopatření, po případě opakující
se dary a pense z milosti z veřejných prostředků,
s výjimkou poživatelů vojenských odpočivných
(zaopatřovacích) platů;
c) osoby požívající zaopatřovací
požitky podle zákona ze dne 18. března 1921,
č. 130 Sb., o úpravě zaopatřovacích
požitků bývalých zaměstnanců
na velkém majetku pozemkovém, a podle zákona
ze dne 10. ledna 1947, č. 16 Sb., o umístění
a jiném zaopatření zaměstnanců
na konfiskovaném majetku a jejich rodinných příslušníků,
zdržují-li se trvale na území Československé
republiky a nepodléhají-li povinnému pojištění
podle § 2, odst. 1, písm. a) až c).
Nezaměstnanými [§ 2, odst. 2, písm.
c)] jsou osoby, které požívají peněžitou
podporu v nezaměstnanosti podle předpisů
o řízení práce.
(1) Osoba zaměstnaná zároveň
u několika zaměstnavatelů je pojištěna
ve všech zaměstnáních. Totéž
platí obdobně, vykonává-li osoba samostatně
výdělečně činná několik
samostatně výdělečných činností
nebo vykonává-li zaměstnanec zároveň
samostatně výdělečnou činnost.
(2) Osoby, které hospodaří na
vlastní nebo pachtované půdě, jejíž
výměra nepřevyšuje 1 ha a jejíž
výtěžek slouží výhradně
ke spotřebě ve vlastní domácnosti,
nepodléhají pojištění z této
činnosti, jsou-li jinak povinně pojištěny
podle tohoto zákona.
Z povinného pojištění podle § 2,
odst. 1 jsou vyňati:
a) cizozemci zaměstnaní u cizích zastupitelských
úřadů, jež mají sídlo
na území Československé republiky,
nebo u mezinárodních organisací, institucí
a orgánů, jakož i cizozemci zaměstnaní
u osob požívajících práva exteritoriality;
b) zaměstnanci, kteří jsou činní
v Československé republice pouze přechodně,
a to ve službě zaměstnavatele, jenž nemá
v tuzemsku trvalé bydliště nebo provozovnu:
totéž platí pro osoby samostatně výdělečně
činné, které nemají v Československé
republice trvalé bydliště nebo provozovnu;
c) osoby, které vykonávají pouze příležitostně
práce nebo služby, zakládající
jinak povinné pojištění. Za příležitostné
se pokládá nahodilé nebo ojedinělé
zaměstnání, které netrvá u
téhož zaměstnavatele déle sedmi dnů.
Za příležitostné nelze však pokládati
zaměstnání osob, vykonávajících
práce střídavě pro různé
zaměstnavatele.
Povinné pojištění vzniká:
a) u zaměstnanců (§§ 3 a 7) dnem vstupu
do zaměstnání;
b) u osob samostatně výdělečně
činných (§ 4) a spolupracujících
členů rodiny (§ 5) dnem, od kterého
tyto osoby počnou vykonávati činnost podléhající
pojištění;
c) u důchodců (§ 8) dnem, od kterého
byl přiznán důchod;
d) u nezaměstnaných (§ 9) dnem, od kterého
byla přiznána peněžitá podpora
v nezaměstnanosti.
Povinné pojištění zaniká:
a) u zaměstnanců dnem, kterým končí
pracovní (služební) poměr;
b) u osob samostatně výdělečně
činných a spolupracujících členů
rodiny dnem, kterým přestanou na trvalo vykonávati
činnost podléhající pojištění;
u spolupracujících členů rodiny též
dnem, kdy vznikne jejich povinné pojištění
podle § 2, odst. 1, písm. a) nebo b);
c) u důchodců dnem, od něhož byl zastaven
důchod nebo kdy vzniklo jejich povinné pojištění
podle § 2, odst. 1;
d) u nezaměstnaných dnem, od něhož jim
byla zastavena peněžitá podpora v nezaměstnanosti.
(1) Zaměstnavatelem podle tohoto zákona
jest osoba, na jejíž vrub zaměstnanec vykonává
svou činnost (§§ 3 a 7).
(2) Povinnosti, uložené tímto zákonem
zaměstnavateli, postihují v pojištění
osob uvedených v §§ 4 a 5 osobu samostatně
výdělečně činnou, v pojištění
důchodců plátce důchodů.
(3) Spolupodnikatelé, dílčí
podnikatelé (akordanti) a zprostředkovatelé
(skladní mistři, faktoři a pod.) odpovídají
společně za splnění povinností
uložených zaměstnavateli nebo osobám
samostatně výdělečně činným.
(4) Zaměstnavatel může pojišťovně
jmenovati osobu, která jest odpovědna za včasné
a správné podání oznámení,
uložených zaměstnavateli tímto zákonem;
na vyzvání pojišťovny musí tak
učiniti, nezdržuje-li se trvale v sídle závodu
nebo jde-li o osobu právnickou. Zaměstnavatel ručí
však za jednání a opominutí této
osoby.
(1) Zaměstnavatel jest povinen přihlásiti
osoby u něho zaměstnané, které podléhají
pojištění, nejpozději sedmého
dne po dni vstupu do zaměstnání a odhlásiti
je ve stejné lhůtě po dni, kterým
končí pracovní poměr.
(2) Zaměstnavatel učiní zadost
ohlašovací povinnosti, odevzdá-li přihlášku
nebo odhlášku nejpozději ve lhůtě
uvedené v odstavci 1 poště nebo učiní-li
ji telegraficky. Do tří dnů po telegrafickém
podání musí býti přihláška
nebo odhláška podána na předepsaném
tiskopise.
(3) Má-li zaměstnavatel pochybnosti o
pojistné povinnosti osoby u něho zaměstnané,
může zároveň s přihláškou
písemně s udáním důvodů
prohlásiti, že popírá pojistnou povinnost
přihlašované osoby. Bude-li právoplatně
rozhodnuto, že pojistná povinnost zde není,
je pojišťovna povinna vrátiti zaplacené
pojistné po srážce dávek po případě
již poskytnutých (§ 134).
(4) Nevyhoví-li zaměstnavatel své
povinnosti podle odstavce 1, je zaměstnanec oprávněn
přihlásiti se sám. Zaměstnanec je
též oprávněn podati všechna jiná
oznámení; tím se však neruší
zaměstnavatelova povinnost. Použije-li zaměstnanec
tohoto práva, odpovídá za správnost
svých údajů. Zaměstnanec může
býti též přihlášen osobou
jinou. Pojišťovna může rozhodnouti o pojistné
povinnosti také z moci úřední.
(5) Osoby samostatně výdělečně
činné jsou povinny přihlásiti sebe
a spolupracující členy rodiny ve lhůtě
uvedené v odstavci 1, počítané ode
dne počátku pojištění. V téže
lhůtě jsou povinny provésti odhlášku
svou nebo odhlášku jednotlivých spolupracujících
členů rodiny. Ustanovení odstavců
3 a 4 platí obdobně.
(6) Je-li zaměstnanec zaměstnán
u několika zaměstnavatelů, mají ohlašovací
povinnost podle odstavce 1 všichni zaměstnavatelé.
Vykonává-li osoba samostatně výdělečně
činná několik výdělečných
činností, je povinna uvésti v přihlášce
všechny tyto činnosti. Osoba samostatně výdělečně
činná je povinna přihlásiti se k pojištění
podle § 2, odst. 1, písm. b), i když je zaměstnána
vedle toho způsobem zakládajícím povinné
pojištění podle § 2, odst. 1, písm.
a).
(7) Plátce důchodu, § 8, písm.
b) a c), je povinen přihlásiti a odhlásiti
důchodce ve lhůtě uvedené v odstavci
1, počítané ode dne, kterého bylo
vydáno rozhodnutí o přiznání
nebo zastavení důchodu.
(8) Přihláška a odhláška
musí býti podány na předepsaném
tiskopise, jehož obsah a formu stanoví ministerstvo
sociální péče po slyšení
Ústřední národní pojišťovny
vyhláškou v Úředním listě.
(1) Osoby povinné hlášením
podle § 15 jsou povinny oznámiti pojišťovně
změnu jména a sídla zaměstnavatele
a změny jmen pojištěnců. Dále
jsou povinny ohlašovati jiné skutečnosti, rozhodné
pro pojištění, podle směrnic, které
vydá ministerstvo sociální péče
po slyšení Ústřední národní
pojišťovny vyhláškou v Úředním
listě.
(2) Zemědělci jsou povinni ve lhůtě
od 1. do 31. ledna každého roku oznámiti změny
výměry zemědělského podniku
a jiných okolností rozhodných pro stanovení
vyměřovacího základu (§ 20).
(1) Zaměstnanci (§ 3) jsou povinni oznámiti
zaměstnavateli včas všechna data potřebná
k splnění ohlašovací povinnosti podle
§§ 15 a 16.
(2) Ustanovení odstavce 1 platí obdobně
o důchodcích v poměru k plátci důchodu.
(1) Nebyla-li přihláška podána
ve lhůtě stanovené v § 15, odst. 1,
může pojišťovna předepsati plátci
pojistného částku až do 5.- Kčs
za každého nepřihlášeného
pojištěnce a za každý den od vzniku pojištění
do dne, kdy opožděná přihláška
došla pojišťovně nebo do dne, kdy byla doporučeně
podána na poštu.
(2) Nebyla-li přihláška podána
včas (§ 15, odst. 1) a vznikl-li před jejím
podáním nárok na některou z dávek
nemocenského pojištění, jest pojišťovna
oprávněna předepsati plátci pojistného
místo částky uvedené v odstavci 1
náhradu nákladů přiznané dávky
až do výše 3.000 Kčs.
(3) O povinnosti platiti částky podle
odstavce 1 a 2 rozhoduje pojišťovna výměrem
a vymáhá je jako pojistné.
Nebyla-li odhláška podána ve lhůtě
uvedené v § 15, odst. 1, je plátce pojistného
povinen zaplatiti pojišťovně za každý
den od zániku pojištění částku
5 Kčs, a to až do dne, kdy odhláška do
pojišťovny došla nebo byla doporučeně
podána na poštu, nebo kdy pojišťovna zjistila,
že pojištěnec nebyl odhlášen, nejvýše
však 300 Kčs za každého neodhlášeného
pojištěnce. Ustanovení § 18, odst. 3 platí
zde obdobně.
(1) Vyměřovacím základem
pro dávky a pojistné podle tohoto zákona
je u zaměstnanců veškerý příjem,
který dostávají za smluvenou práci.
Vedle mzdy (služného, platu, služebních
požitků) náleží sem zejména
také vychovávací příspěvky
učňů, podíly na zisku, příbytečné,
aktivní, funkční a jakkoliv jinak nazvané
přídavky, proměnlivé požitky
(tantiemy, provise a jiné požitky závislé
na obchodním nebo pracovním výdělku),
diety jednou třetinou, opakující se odměny
s výjimkou roční remunerace a novoročného,
dále jiné požitky, které zaměstnanec
dostává, byť i jen obvykle, od zaměstnavatele
nebo třetí osoby místo mzdy nebo vedle ní,
jakož i požitky naturální. Za příjem
zaměstnance, který nemá ani požitky
na hotovosti ani naturální, se pokládá
horní hranice vyměřovacího základu
prvního stupně podle § 36, odst. 2. Vyměřovací
základ u veřejných zaměstnanců
stanoví vláda nařízením podle
zásad, uvedených v předchozích větách.
(2) Vyměřovacím základem
u osob samostatně výdělečně
činných s výjimkou zemědělců
je příjem, stanovený příslušnou
mzdovou vyhláškou pro zaměstnance tak odborně
kvalifikovaného, že může zastupovati podnikatele
ve vedení podniku, zvýšený o jednu čtvrtinu,
nejméně však příjem nejlépe
placeného zaměstnance podniku zvýšený
o jednu čtvrtinu.
(3) Roční vyměřovací
základ u zemědělců stanoví
ministerstvo sociální péče v dohodě
s ministerstvem zemědělství po slyšení
jednotné odborové organisace a vrcholných
zájmových organisací zemědělců
vyhláškou v Úředním listě.
Tento vyměřovací základ se určí
se zřetelem na rozlohu pozemků, výrobní
oblast, bonitu a kulturu půdy a způsob hospodaření.
Při tom nebudiž roční vyměřovací
základ pro zemědělský podnik o rozloze
50 ha v řepařské oblasti stanoven níže
než částkou 120.000 Kčs. Do výměry
zemědělského podniku, rozhodné pro
stanovení vyměřovacího základu,
se započítává obhospodařovaná
půda vlastní, půda spolupracujících
členů rodiny a rodinných příslušníků
(§ 54) i půda pachtovaná. U zemědělských
spolupodnikatelů pojištěných podle §
4 se stanoví roční vyměřovací
základ podle poměru jejich podílu.
(4) Za vyměřovací základ
u spolupracujících členů rodiny se
považuje příjem, který by náležel
zaměstnanci, jejž spolupracující člen
rodiny nahrazuje, nikoliv však příjem převyšující
vyměřovací základ, podle něhož
je pojištěn podnikatel. Za vyměřovací
základ u spolupracujících členů
rodiny zemědělce, mladších 18 let, se
však pokládá částka, která
se rovná horní hranici prvního stupně
vyměřovacího základu podle §
36, odst. 2; za vyměřovací základ
u těchto osob starších 18 let, ale mladších
21 let, se považuje částka odpovídající
horní hranici stupně nejblíže vyššího.
(5) Za nejmenší vyměřovací
základ podle předchozích odstavců
se pokládá horní hranice vyměřovacího
základu prvního stupně podle § 36, odst.
2. Totéž platí pro součet vyměřovacích
základů z několika činností;
je-li součet nižší, pokládá
se za vyměřovací základ z jednotlivých
činností poměrný díl nejmenšího
vyměřovacího základu.
(6) Nejvyšším vyměřovacím
základem, rozhodným pro pojištění
podle tohoto zákona, je horní hranice nejvyššího
stupně vyměřovacího základu
podle § 36, odst. 2. Totéž platí pro součet
vyměřovacích základů z několika
činností. Je-li součet vyšší,
může pojištěnec žádati do
31. března každého roku, aby mu byla pojišťovnou
vrácena bezúročně částka
pojistného, která v uplynulém roce přesáhla
částku pojistného odpovídajícího
nejvyššímu vyměřovacímu
základu, pokud šla na jeho vrub.
(7) Ministerstvo sociální péče
může na návrh Ústřední
národní pojišťovny v dohodě se
zúčastněnými ministerstvy a po slyšení
jednotné odborové organisace a vrcholných
zájmových organisací stanoviti vyhláškou
v Úředním listě, že se za vyměřovací
základ u určitých skupin pojištěnců
považuje určitá pevná částka,
po případě stanoviti pevnou započitatelnou
výši požitků od osob třetích.
(8) Ministerstvo sociální péče
stanoví hodnotu naturálních požitků
vyhláškou v Úředním listě
na návrh Ústřední národní
pojišťovny a po slyšení nejvyššího
úřadu cenového, jednotné odborové
organisace a vrcholných zájmových organisací.
(1) Zaměstnavatelé jsou povinni vésti
záznamy, kterých je třeba, aby mohl býti
zjištěn příjem jednotlivých zaměstnanců,
a uschovati je po dobu aspoň pěti let.
(2) Vyhláškou ministerstva sociální
péče v Úředním listě
mohou býti vydána bližší ustanovení,
kterými také mohou býti zproštěni
povinnosti vésti záznamy o příjmech
určití zaměstnavatelé, zejména
ti, kdož zaměstnávají nejvýše
tři stálé zaměstnance.
(1) Zaměstnavatel nebo jeho zástupce
je povinen zaříditi, aby záznamy o příjmech
byly kdykoliv v pracovní době přístupné
zmocněncům pojišťovny. Tito zmocněnci
jsou oprávněni nahlížeti v podnicích
a závodech také do jiných záznamů
a listin důležitých pro pojištění,
činiti si z nich výpisy a na místě
pracovním konati šetření potřebná
pro provádění pojištění.
Jsou dále oprávněni nahlížeti
do úředních stavebních povolení
u příslušných stavebních úřadů.
(2) Zmocněnci pojišťovny jsou povinni
zachovávati mlčenlivost o všech poměrech
v závodě, zejména o poměrech výrobních,
obchodních a provozních, o počtu zaměstnanců
a o pracovních podmínkách.
(3) K výkonu oprávnění
uvedených v odstavci 1 je u vojenských podniků
a podniků důležitých pro obranu státu
třeba souhlasu vojenské správy.
(1) Nevyhoví-li zaměstnavatel nebo jeho
zástupce povinnosti vésti a uschovávati záznamy
o příjmech nebo plní-li tuto povinnost nedostatečně
tak, že příjem nemůže býti
spolehlivě zjištěn, nebo odepře-li předložiti
záznamy zmocněncům pojišťovny,
je pojišťovna oprávněna vyměřiti
z moci úřední pojistné podle dat jiných
příspěvkových období nebo podle
výsledku jiného šetření. Totéž
platí obdobně, nevyhoví-li zaměstnavatel,
osoba samostatně výdělečně
činná nebo jejich zástupce povinnostem uloženým
v § 22.
(2) Do rozhodnutí vydaného podle odstavce
1 může si zaměstnavatel nebo osoba samostatně
výdělečně činná stěžovati
jen, pokud může prokázati, že výpočet
odporuje zákonu nebo že spočívá
na zřejmě nesprávných skutkových
předpokladech nebo že řízení
bylo podstatně vadné.