Neumořený zbytek všech zápůjček,
zaručených podle zákonů o stavebním
ruchu z let 1919 až 1924, pokud byly zajištěny
na domech v pohraničním území, činil
ke dni 30. září 1938 úhrnnou částku
304,028.638.78 Kč. Tato částka se zvýšila
přeúčtováním na německou
měnu a po osvobození opětně na měnu
naši. Německo stanovilo totiž po okupaci pro
pohraniční území českých
zemí přepočítací kurs našich
korun 1 Kč = 12 pf (RGBI i/1939, str. 1393); podle tohoto
kursu byly zaručené zápůjčky
přepočítány na marky. Po osvobození
byly tyto zápůjčky přeúčtovány
opět na československé koruny, a to podle
dekr. č. 36/1945 Sb. při kursu 1 Mk - 10 Kčs.
Tím se úhrn zápůjček početně
zvýšil o 20%.
Náhrada podle zákona č. 260/1937 Sb. byla
v pohraničním území vyměřena
do 30. září 1938 jen v ojedinělých
případech.
III. Neumořený zbytek zápůjček,
zaručených podle zákonů o stavebním
ruchu z let 1919 až 1924, které vázly na nemovitostech
ve vnitřní oblasti Slovenska, činil
ke dni 30. září 1938 celkem 122,300.053.59
Kč; poněvadž zápůjčky
nebyly vzhledem k vl. nař. č. 306/1938 Sb. umořovány,
byl jejich zbytek ke dni 15. března 1939 nezměněn.
Ustanovení § 4 vl. nař. č. 306/1938
Sb. ve znění § 19 vl. nař. č.
59/1939 Sb. I zůstalo v době nesvobody ve vnitřní
oblasti Slovenska v platnosti až do roku 1944, kdy bylo nahrazeno
nařízením s mocí zákona č.
90/1944 Sl. z. (§ 3). Ještě v témže
roce byl však příslušný předpis
zrušen nařízením s mocí zákona
č. 184/1944 Sl. z. Poněvadž však toho
druhé nařízení bylo vydáno
až po slovenském povstání, netvoří
součást právního řádu,
platného na Slovensku, takže platí nař.
č. 90/1944 Sl. z. nezměněně dále.
Jinak bylo v této územní části
státu ihned počátkem dubna 1939 vydáno
vl. nař. č. 56/1939 Sl. z., které tvořilo
protějšek vl. nař. č. 21/1939 Sb. II,
platného v českých zemích. Nařízením
byl zmocněn ministr financí, aby pro splácení
zbytku zaručených zápůjček
podle § 21, odst. 1 zák. č. 260/1937 Sb. vydal
dluhopisy 4,5% výpůjčky Slovenského
státu.
Krátce na to byl účel těchto dluhopisů
rozšířen vl. nařízením
č. 97/1939 Sl. z. Toto nařízení totiž
stanovilo, že stát splatí dluhopisy, vydanými
podle § 21, odst. 2 zák. č. 260/1937 Sb. a
vl. nař. č. 56/1939 Sl. z., neumořené
zbytky všech zápůjček, zaručených
podle zákonů o stavebním ruchu z let 1919
až 1924 (§ 4, odst. 2). Pohledávky ze splacených
zápůjček přešly při tom
na stát, avšak zástavní právo
je zajišťující bylo omezeno jen do výše
náhrady podle zák. č. 260/1937 Sb.; zástavní
právo na zbývající část
splacené zaručené zápůjčky
bylo na návrh ministerstva vnitra vymazáno. Tím
měla býti zajištěna náhrada místo
způsobu předepsaného v § 24 zák.
č. 260/1937 Sb. (§ 4, odst. 3). Vzhledem k tomu měly
býti platy na náhradu podle zák. č.
260/1937 Sb. konány pro příště
jen do státní pokladny; náhrady mohly býti
umořovány podle § 13, odst. 1 až 3 zák.
č. 260/1937 Sb. nebo splaceny najednou (§ 4, odst.
2). Splacením náhrady zanikly všechny povinnosti
a omezení vlastníka domu, vyplývající
z udělené podpory, a na návrh ministerstva
vnitra měly býti vymazány (§ 4, odst.
4). Ve spojitosti s těmito změnami zrušilo
nařízení §§ 20 a 21, odst. 1 a
§§ 22 až 30 zák. č. 260/1937 Sb.
(§ 4, odst. 5).
Podle těchto předpisů byla skutečně
splacena část zaručených zápůjček,
takže úhrn jejich neumořených zbytků
činil ke dni 1. května 1947 úhrnnou částku
92,873.486.46 Kčs.
Vl. nař. č. 97/1939 Sl. z. zmocnilo zároveň
ministerstvo vnitra, aby odprodalo domy, vystavěné
s podporou podle zákonů o stavebním ruchu,
jiným osobám, schopným úvěru,
jestliže jejich vlastník nezaplatil dvě splatné
splátky na zaručenou zápůjčku
nebo dvě splatné splátky na náhradu
podle § 13 zák. č. 260/1937 Sb. anebo nastal-li
případ předkupního práva státu
(§ 1, odst. 1).
Možnost k četným odprodejům domů
podle tohoto zmocnění byla dána nařízením
s mocí zákona č. 320/1939 Sl. z., které
počátkem roku 1940 bylo nahrazeno obsahově
shodným zákonem č. 85/1940 Sl. z. Obě
tyto normy stanovily, že vlastníci domů, vystavěných
s podporou ve způsobě státní záruky
nebo státních zápůjček podle
zákonů o stavebním ruchu z let 1919 až
1924, kteří nebyli slovenskými státními
občany, jsou povinni od 1. ledna 1940 úrokovat a
umořovat neumořené zbytky zápůjček,
státem zaručených nebo poskytnutých
(§ 6, odst. 1). Tím odpadla ovšem jejich povinnost
k náhradě podle zák. č. 260/1937 Sb.
(§ 6, odst. 2). Jestliže však vlastník domu
již před tím vyměřenou náhradu
zapravil nebo byl výrokem ministerstva vnitra podle zákona
od ní osvobozen, ustanovení o zúročení
a úmoru zaručených nebo státních
zápůjček se naň nevztahovalo (§
6, odst. 3). Původní stav nastával pak opět,
byl-li dům převeden do konce roku 1942 do vlastnictví
slovenského státního občana (§
6, odst. 4).
V roce 1943 byla zavedena zákonem č. 162/1943 Sl.
z. kontrola odprodejů domů podle vl. nař.
č. 97/1939 Sl. z.
Těchto nucených přechodů vlastnického
práva týká se nyní zák. č.
128/1946.Sb.
IV. Neumořené zbytky zápůjček,
zaručených podle zákonů o stavebním
ruchu z let 1919 až 1924, které vázly na nemovitostech
v pohraničním území Slovenska,
činily ke dni 30. září 1938 úhrnnou
částku 54,370.000.43 Kč, z níž
připadalo na území okupované Maďarskem
54,265.323.11 Kč a na území zabrané
Německem 104.677.32 Kč. Věřitelé
těchto zápůjček měli vesměs
své sídlo ve vnitřní oblasti českých
zemí.
Pohledávky ze zápůjček, váznoucích
na území obsazeném Maďarskem, měly
býti vyrovnány jednak podle dodatkového protokolu
k německo-maďarské úmluvě z 16.
října 1940 (RGBI II/1940, str. 102), pokud šlo
o domy vlastníků, kteří se odstěhovali
do vnitřní oblasti zemí České
a Moravskoslezské, jednak podle slovensko-maďarské
úmluvy z 12. února 1942 (vyhl. č. 155/1942
Sl. z.). K úplnému vypořádání
však nedošlo. Z peněz, jež obdrželo
podle první úmluvy, zaplatilo české
ministerstvo vnitra v roce 1944 věřitelům
toliko 9,899.749.95 K, z nichž částka 7,712.822.87
K připadala na dlužný kapitál. Poněvadž
ostatní zápůjčky Maďarsko ani
neúrokovalo ani neumořovalo, snížil
se jejich zbytek jen nepatrně o částky, které
zaplatily v době nesvobody vlastníci nemovitostí.
Činí tudíž neumořený zbytek
těchto zápůjček ke dni 30. dubna 1947
částku 46,309.763.66 Kčs. Úroky z
tohoto zbytku zaplatil stát po osvobození zpětně
až do poslední doby.
Z toho, co bylo uvedeno, je zřejmo, že úprava
podpor ve způsobě státní záruky
nebo státních zápůjček podle
zákonů o stavebním ruchu z let 1919 až
1924 se vyvíjela za doby nesvobody na každé
části území, na něž byla
republika rozdělena, úplně odlišně.
Je samozřejmým požadavkem, aby všechny
tyto různorodé předpisy byly sjednoceny a
při tom pokud možno zmíněné podpory
likvidovány tak, jako se stalo ve vnitřní
oblasti českých zemí podle vl. nař.
č. 348/1942 Sb., po případě z části
ve vnitřní oblasti Slovenska podle vl. nař.
č. 97/1939 Sl. z. Tomuto účelu má
sloužiti připojená osnova.
Při této příležitosti zamýšlí
osnova zlikvidovati též jiné zápůjčky,
zaručené státem, z nichž stát
je podle obdoby zákonů o stavebním ruchu
z let 1919 až 1924 zavázán též
platiti úrok, úmor a jiné vedlejší
platy. Jde tu o zápůjčky, zaručené
podle zákona o podpoře stavebního podnikání
č. 75/1941 Sl. z., změněného zákonem
č. 40/1943 Sl. z., a o zápůjčky zaručené
podle nař. č. 128/1945 Sb. n. SNR.
Podle zák. č. 75/1941 Sl. z., mohla činiti
zaručená zápůjčka 40% a spolu
s předcházející nezaručenou
zápůjčkou 80% stavebního nákladu
(§ 5, odst. 1). V některých případech
mohl stát převzíti záruku za zápůjčku
rovnou 100% stavebního nákladu, při čemž
však závazek platiti za hlavního dlužníka
úrok, úmor a jiné vedlejší platy
se vztahoval jen na část, nepřesahující
40% stavebního nákladu; u zbytku zápůjčky
měla záruka povahu pouhého subsidiárního
závazku pro případ dlužníkovy
platební neschopnosti (§ 7, odst. 1 a 3). Zákonem
č. 40/1943 Sl. z. byla přípustná hranice
modifikované záruky zvýšena až
do 65% stavebního nákladu.
Podporu bylo možno uděliti na stavby začaté
do konce roku 1943 (§ 16). Původní výše
zaručených zápůjček nebo jejich
částí, u nichž stát je zaváván
platiti úrok, úmor a jiné vedlejší
platy, činí 158,556.250 Kčs, z nichž
však částka 63,790.000 Kčs nebyla dosud
realisována; neumořený zbytek zápůjček
nebo jejich částí, již realisovaných,
činil ke dni 30. dubna 1947 částku 92,378.515.52
Kčs.
Tento druh podpory v poněkud změněné
formě převzalo i nař. č. 128/1945
Sb. n. SNR. Podle něho je sice stát zavázán
platiti ze zaručené zápůjčky
úrok, úmor a jiné vedlejší platy,
avšak s druhé strany je vlastník domu povinen
všechny tyto platy mu plně nahraditi. Nařízení
bylo zrušeno zákonem č. 86/1946 Sb., pokud
mu odporovalo (§ 28, odst. 3). Nové záruky
podle něho již proto přejímati nelze,
avšak pro podpory, udělené před 9. květnem
1946, zůstalo nadále v platnosti. Neumořené
zbytky zápůjček zaručených
podle tohoto nařízení činily ke dni
30. dubna 1947 celkem 430.412.78 Kčs.
K jednotlivým ustanovením osnovy dlužno uvésti
toto:
Podle ustanovení čl. I, § 1, odst. 1 má
ministerstvo sociální péče v dohodě
s ministerstvem financí splatiti státními
dluhopisy zaručené zápůjčky,
z nichž stát je povinen hraditi věřitelům
úrok, úmor a jiné vedlejší platy,
takže jde ve skutečnosti o jeho materielní
dluh, třebas formálně byly hlavními
dlužníky jiné osoby. Úhrn dlužných
jistin těchto zápůjček se skládá
z neumořených zbytků zápůjček,
zaručených
1. podle zákonů o stavebním ruchu z let 1919
až 1924 a zajištěných na domech
a) ve vnitřní oblasti českých zemí (stav k 31. XII. 1946) | 87.047.46 Kčs |
b) v pohraničním území českých zemí (stav k 30. IX. 1938) | 304,028.638.78 Kčs, |
c) ve vnitřní oblasti Slovenska (stav k 30. IV. 1947) | 92,873.486.46 Kčs, |
d) v pohraničním území Slovenska (stav 30. IV. 1947) | 46,309.763.66 Kčs, |
2. podle zák. č. 75/1941 Sl. z. (stav k 30. IV. 1947) | 156,168.515.52 Kčs, |
3. podle nař. č. 128/1945 Sb. n. SNR (stav k 30. IV. 1947) | 430.412.78 Kčs, |
takže součet činí | 599,897.864.66 Kčs. |
K tomu nutno ještě připočísti
nezaplacené úroky ze zaručených zápůjček,
zajištěných na domech v pohraničním
území českých zemí [viz č.
1, písm. b)], od 1. ledna 1939. Plná výše
těchto úroků činila by při
průměru úrokové sazby 4.75% za dobu
od 1. ledna 1939 do 31. prosince 1947 okrouhle asi 130,000.000
Kčs; ve skutečnosti je však tento peníz
nižší o částku, kterou zaplatili
vlastníci domů a která jim má býti,
pokud jde o osoby, jejichž majetek nepodléhá
konfiskaci podle dekr. č. 108/1945 Sb., vyúčtována
k dobru podle čl. I, § 5, odst. 1 osnovy. Naproti
tomu úroky ze všech ostatních zápůjček
jsou zaplaceny až do poslední doby.
Pokud jde o zvýšení kapitálu zaručených
zápůjček, zajištěných
na domech v pohraničním území českých
zemí [viz č. 1, písm. b)], o 20%, vzniklé
přepočítáním pohledávek,
znějících na Kčs, v letech 1938 a
následujících na říšské
marky a v roce 1945 zpět na Kčs (dekr. č.
36/1945 Sb.), připravuje ministerstvo spravedlnosti v dohodě
s ministerstvem financí návrh zákonné
úpravy této otázky. Podle ní budou
dlužníkům poskytnuty za stanovených
podmínek slevy a dobropisy, čímž budou
odstraněny nepříznivé důsledky
dvojího měnového počtu. Se splacením
těchto zaručených zápůjček
podle čl. I, § 1, odst. 1 bude proto nutno vyčkati
až do ústavního projednání této
chystané úpravy.
Všechny uvedené pohledávky mají býti
splaceny státními dluhopisy, jež podle čl.
I, § 1, odst. 2 vydá k tomu účelu ministerstvo
financí. Tyto dluhopisy budou zníti na jméno,
podobně jako dluhopisy, vydávané původně
pro takovéto účely; další podmínky
jejich vydání, jakož i jejich převeditelnost
upraví ministerstvo financí. Podrobnosti splacení
zaručených zápůjček těmito
dluhopisy, ryze administrativního rázu, mají
býti podle čl. I, § 1, odst. 3 stanoveny ministerstvem
sociální péče v dohodě s ministerstvem
financí.
Podle čl. I, § 1 mají býti splaceny
státními dluhopisy jednak neumořené
zbytky zaručených zápůjček,
jednak zadržené vedlejší platy, které
se však vyskytují toliko u zaručených
zápůjček, zajištěných
na domech v pohraničním území českých
zemí.
Podle čl. I, § 2, odst. 3 nemají se z nich
platiti úroky z prodlení. Naproti tomu na Slovensku
jsou vedlejší platy úplně vyrovnány
až do poslední doby; ovšem jen pokud jde o úroky,
ježto podle vl. nař. č. 90/1944 Sl. z. zápůjčky
se neumořují. Takovéto zastavení úmoru
ze zápůjček, zaručených podle
zákonů uvedených v čl. I, § 1,
odst. 1, zavádí nyní osnova v čl.
I, § 2, odst. 1 pro celé státní území.
Podle platné úpravy činí úroková
sazba ze zaručených zápůjček
4,5% až 5%. Chystanou novou úpravou má býti
podstatně snížena. Tomu se snaží
přizpůsobiti osnova, snižujíc v čl.
I, § 2, odst. 1 úroky ze zaručených
zápůjček na 3% a zmocňujíc
zároveň ministra financí, aby v dohodě
s ministrem sociální péče provedl
obdobnou úpravu u zápůjček emisních,
jimiž jsou tu míněny takové, které
tvoří krytí dluhopisů, vydaných
peněžními ústavy. Snížení
úrokové sazby má platiti podle čl.
I, § 2, odst. 2 toliko pro futuro.
Na domech obcí, okresů a obecně prospěšných
bytových sdružení je vložen podle §
4 zák. č. 281/1919 Sb. ve prospěch státu
zákaz zcizení a zavazení a předkupní
právo. Působnost těchto omezení vlastnického
práva trvá však podle § 60, odst. 1 vl.
nař. č. 191/1921 a § 53, odst. 1 vl. nař.
č. 160/1923 Sb. toliko po dobu, dokud není zaručená
zápůjčka umořena. Stejně je
tomu s kaučními pohledávkami státu
podle § 62 vl. nař. č. 191/1921 Sb. a §
55 vl. nař. č. 160/1923 Sb., které jsou zapsány
na domech všech stavebníků a jimiž má
býti zajištěno zaplacení pokuty pro
případ, že by vlastník domu nesplnil
některou z povinností uložených mu tím
nebo oním nařízením.
Splacením zaručených zápůjček
stanou se všechna tato knihovní břemena bezpředmětnými
a mají proto býti podle čl. I, § 3,
odst. 1 osnovy vymazána zároveň s výmazem
zástavního práva za zaručenou zápůjčku.
Místo nich pak nastoupí pro dobu, dokud nebude zapravena
náhrada podle zák. č. 260/1937 Sb., jednak
zákaz zcizení nemovitosti podle § 37, odst.
1, jednak pokuta podle § 19, odst. 2 téhož zákona.
Podle čl. I, § 3, odst. 2 osnovy má se postupovati
obdobným způsobem, splatil-li stát z důvodu
záruky zaručenou zápůjčku před
účinností navrhovaného zákona
a zástavní právo bylo naň převedeno.
Především půjde tu o převody
zástavního práva podle § 26, odst. 1
zák. č. 260/1937 Sb.; mimo to mají zde býti
právně podloženy případy, kde
stát splatil zaručené zápůjčky
podle § 13 vl. nař. č. 348/1942 Sb., po případě
podle § 4 vl. nař. č. 97/1939 Sl. z., avšak
neprovedl dosud knihovní pořádek.
Ustanovení čl. I, § 3, odst. 1 a 2 osnovy týká
se pouze domů, u nichž budou splaceny zápůjčky,
zaručené podle zákonů o stavebním
ruchu z let 1919 až 1924. Obdobné opatření
má býti podle čl. I, § 3, odst. 3 osnovy
provedeno u domů, vystavěných na Slovensku
s podporou podle zák. č. 75/1941 Sb. Poněvadž
na tyto domy se nevztahuje zak. č. 260/1937 Sb., bylo nutno
ve spojitosti s tím též zákonně
zajistiti, že dům nebude po splacení zaručené
zápůjčky odňat účelům,
pro které byl určen a pro něž byla naň
poskytnuta podpora. Výjimku spočívající
v předčasném výmazu břemen,
připouští osnova tam, kde by vlastník
domu byl ochoten nahraditi státu část platů,
připadající na zbytek splacené zaručené
zápůjčky, který by při normálním
umořování dlužné jistiny nebyl
ještě splacen.
Úplně odlišné opatření
bude nutno učiniti u zápůjček, zaručených
podle nař. č. 128/1946 Sb. n. SNR, kde vlastníci
domů jsou (jako hlavní dlužníci) povinni
podle výslovného předpisu nařízení
plně státu nahraditi všechny platy, které
za ně učinil z důvodu záruky. Proto
v těchto případech zástavní
právo za splacenou zaručenou zápůjčku
se nevymaže, nýbrž převede na stát.
O tom jedná čl. I, § 3, odst. 4 osnovy.
Podle ustanovení §§ 58 a 76 vl. nař. č.
191/1921 Sb., § 51 vl. nař. č. 160/1923 Sb.
nebo § 8 vl. nař. č. 96/1924 Sb. byly některým
vlastníkům domů předepsány
náhrady platů učiněných za
ně státem z důvodu záruky. Jejich
vyměřovací základnou je úrok,
úmor a jiné vedlejší platy z pevně
určené nebo poměrné části
zaručené zápůjčky, takže
je lze vyjádřiti i kapitálově.
Splacením zaručených zápůjček
státem povinnost vlastníků domů k
těmto náhradám sice nezaniká, avšak
pochybnou se stává jejich vyměřovací
základna, jakož i forma jejich placení. Určité
potíže působila tato skutečnost při
splácení zaručených zápůjček
podle § 13 vl. nař. č. 348/1942 Sb. Osnova
chce tomu pro příště zabrániti
ustanovením čl. I, § 4, odst. 2. V čl.
I, § 4, odst. 1 vyjadřuje pak osnova jen všeobecnou
zásadu, že splacením zaručených
zápůjček nezříká se
stát svého postihového práva.
Ustanovení čl. I, § 4, odst. 3 řeší
otázku náhrady v těch případech,
kde dům, vystavěný s podporou podle zákonů
o stavebním ruchu z let 1919 až 1924, byl ve spojitosti
s válečnými událostmi nebo s nepřátelskou
okupací zničen nebo těžce poškozen.
Namnoze nebudou takovéto domy vůbec obnoveny. Ani
u domů obnovených nebude však zpravidla možno
požadovati na jejich vlastnících umořovací
náhrady, ježto výnos domu na tyto platy nestačí;
podle zákona o obnově č. 86/1946 Sb. ve znění
vyhl. č. 125/1947 Sb. tu odpomoc získati nelze.
Pro rozsah úlevy budou rozhodující jednak
míra poškození domu, jednak sociální
poměry jeho vlastníka. Při zjišťování
prvé skutečnosti počítá se
se spolupůsobností technických oddělení
okresních národních výborů,
na Slovensku státních stavebních úřadů.
V čl. I, § 4, odst. 4 zabývá se osnova
zapravením náhrady u zkonfiskovaných domů,
vystavěných s podporou podle zákonů
o stavebním ruchu z let 1919 až 1924. Zaručené
zápůjčky, zajištěné na
těchto domech, budou plně splaceny státními
dluhopisy podle čl. I, § 1, odst. 1; půjde-li
při tom o věřitele, jejichž majetek
podléhá konfiskaci, bude nutno odevzdati vzhledem
k ustanovení § 3, odst. 4 zák. č. 141/1947
Sb. státní dluhopisy Likvidačnímu
fondu měnovému. Neumořené zbytky zaručených
zápůjček takovýchto věřitelů
činily v českých zemích podle stavu
ke dni 31. prosince 1938 částku 116,864.965.70 Kč;
na Slovensku zaručené zápůjčky
takových věřitelů se vůbec
nevyskytují. Úhrn těchto pohledávek
se sníží podle čl. I, § 4, odst.
4 o úhrn náhrad, které by měly býti
zapraveny u zkonfiskovaných domů. Tímto odpočtem
budou náhrady považovány za zapravené;
půjde tu tedy ve skutečnosti o dílčí
vypořádání závazků,
náležejících ke zkonfiskovanému
majetku, jak je má na mysli § 5, odst. 1, č.
3 dekr. č. 108/1945 Sb.
Stát je podle zákonů o stavebním ruchu
z let 1919 až 1924 zavázán platiti ze zaručených
zápůjček úrok, úmor a jiné
vedlejší platy. Tento jeho závazek vztahuje
se pochopitelně i na dobu nesvobody. Jestliže tedy
vlastníci domů v pohraničním území
zemí českých nebo v pohraničním
území Slovenska, jakož i ve vnitřní
jeho oblasti byli nuceni po 30. září 1938
sami úrokovati a umořovati tyto zápůjčky
buď proto, že Německo nebo Maďarsko nepřevzalo
naše státní závazky nebo proto, že
na Slovensku je k tomu nutila zvláštní norma,
jest zajisté spravedlivé, přiznává-li
jim osnova nárok na to, aby tyto svoje pohledávky
kompensovali s pohledávkami, které má za
nimi stát z titulu podpory. Pokud by snad jejich nárok
byl vyšší, může jim býti podle
§ 5, odst. 1 nahrazen rozdíl hotově. Zde osnova
rozlišuje: vyplývá-li rozdíl z platů,
učiněných po osvobození, nahradí
se vyšší částky vždy; jinak
jen v případech hodných zvláštního
zřetele a toliko podle rozhodnutí ministerstev sociální
péče a financí.
Obdobným způsobem upravuje osnova čl. I,
§ 5, odst. 2 náhradu pro vlastníky domů,
kteří v době nesvobody byli nuceni úrokovati
a umořovati zápůjčky, jež jim
na stavbu poskytl stát a z nichž z důvodu stavební
podpory nežádal ani úrok ani úmor.
Splacením zaručených zápůjček
stanou se bezpředmětnými ona ustanovení
zák. č. 260/1937 Sb., jejichž účel
je spjat s existencí takovýchto zápůjček.
Osnova proto navrhuje v čl. II, č. 6 jejich zrušení.
Ve spojitosti s tím nutno změniti též
ustanovení § 19, odst. 1 a 2 a § 22 zákona,
jak to navrhuje osnova v čl. II, č. 4 a 5. V čl.
II, č. 1 provádí pak osnova změnu
§ 8 zák. č. 260/1937 Sb., a to věcně
úplně stejně jako vl. nař. č.
432/1940 Sb. Toto vl. nařízení z doby nesvobody
nepříčí se sice svým obsahem
znění ani demokratickým zásadám
ústavy a je tudíž podle úst. dekr. č.
11/1944 Úř. věst. čsl. ve znění
zák. č. 12/1946 Sb. použivatelné, avšak
neplatí na Slovensku. V zájmu jednotnosti provádění
zák. č. 260/1937 Sb. je nutno předpisy unifikovati.
Osnova to činí tak, že čl. II, č.
1 přejímá obsah vl. nař. č.
432/1940 Sb. a toto nařízení zároveň
v čl. III, § 1, odst. 1, č. 2 prohlašuje
za nepouživatelné.
Vzhledem k připravovanému všeobecnému
snížení úrokových sazeb navrhuje
osnova v čl. II, č. 2 a 3 snížiti též
sazbu úroků, které jsou vlastníci
domů povinni platiti z náhrady vyměřené
podle zák. č. 260/1937 Sb., po případě
budou podle čl. I, § 4, odst. 2 osnovy povinni platiti
z náhrad, předepsaných podle vl. nař.
č. 191/1921 Sb., č. 160/1923 Sb. nebo vl. nař.
č. 96/1924 Sb. Až dosud činí podle §
13, odst. 1 zákona tyto úroky 5% a úroky
z prodlení podle § 17, odst. 1 zákona 5.5%.
V čl. II, č. 2 navrhuje osnova ponechati dosavadní
výši úrokových splátek nezměněnu
a snížiti v jejich rámci toliko sazbu úroků
na 4%; tím by se podstatně zkrátila umořovací
doba náhrad. Obdobné snížení
úroků ze státních zápůjček,
pokud vlastníci domů jsou nebo budou povinni je
úrokovati a umořovati podle § 58 vl. nař.
č. 191/1921 Sb., nebo podle § 31 zák. č.
260/1937 Sb., provede ministerstvo sociální péče
v dohodě s ministerstvem financí na podkladě
ustanovení § 44, odst. 1 vl. nař. č.
191/1921 Sb.
K vl. nař. č. 97/1939 Sb. z., uvedenému v
čl. III, § 1, odst. 2, č. 2 osnovy dlužno
uvésti, že podle vyhlášky ministerstva
spravedlnosti ze dne 20. prosince 1946, č. j. 62.894/46,
uveřejněné pod č. 19 v Úř.
l. I/1947, jsou ustanovení §§ 1 a 2, odst. 1
a §§ 3 a 6 tohoto nařízení neplatná
již s hlediska nař. č. 1/1944 Sb. n. SNR. Rovněž
s tohoto hlediska je podle téže vyhlášky
neplatný zák. č. 162/1943 Sl. z., který
se proto v čl. III, § 1 osnovy neuvádí.
Zákon má podle čl. III, § 3 osnovy nabýti
účinnosti dnem vyhlášení.
Pokud jde o finanční dosah osnovy, dlužno upozorniti
na toto:
Ze zápůjček, zaručených podle
zákonů uvedených v čl. I, § 1,
odst. 1, je stát povinen platiti sám za hlavního
dlužníka úroky, úmor a jiné vedlejší
platy. Na úhradu těchto platů bylo ve státním
rozpočtu na rok 1947 pamatováno částkou
17,400.000 Kčs, pokud šlo o české země,
a částkou 29,349.000 Kčs u Slovenska (kap.
21, tit. 5, pol. 191, č. 1). Rovněž ve státním
rozpočtu na rok 1948 je v rámci výdajových
položek 67,000.000 Kčs (české země)
a 49,000.000 Kčs (Slovensko) preliminována potřebná
částka pro tento účel (kap. 21, tit.
5, pol. 191, č. 1). Osnova neukládá tudíž
státu nových břemen, nýbrž mění
pouze jejich formu. Závazky, na které bylo dosud
nutno pamatovati ve státních rozpočtech v
kapitole ministerstva sociální péče,
budou pro příště zatěžovat
skupinu státního dluhu; při tom však
se dosáhne úspor, ježto průměr
úrokových sazeb ze zaručených zápůjček
se pohybuje okolo 4.75%, nehledíc k tomu, že podstatně
se zjednoduší též administrativní
řízení při výplatě pravidelných
dlužných platů. Nastane tedy provedením
zákona pouze přesun nákladů, a to
jednak s jednoho odvětví státní správy
na jiné, jednak územně, poněvadž
výdaje, vykazované dosud jako výdaje českých
zemí a výdaje Slovenska, budou pro příště
obsaženy ve výdajích ústředních.