Průmyslový a živnostensko-obchodní výbor
projednal vládní návrh zákona (tisk
1169) ve schůzi dne 19. dubna 1948,
právní výbor ve schůzi dne 20. dubna
1948 a
rozpočtový výbor ve schůzi dne 22.
dubna 1948.
Ve schůzích těchto výborů byly
provedeny ve vládním návrhu změny
a doplňky, o nichž bylo dosaženo shody mezi všemi
výbory.
Shora jmenované výbory předkládají
ústavodárnému Národnímu shromáždění
upravený návrh zákona tak, jak je zřejmý
z připojeného celkového znění,
které je nerozdílnou součástí
této zprávy.
Ústavodárné Národní shromáždění
republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:
Ministr zahraničního obchodu upravuje, řídí
a kontroluje dovoz, vývoz a průvoz zboží
všeho druhu, jakož i mezinárodní zasilatelství,
a rozhoduje v dohodě s ministrem financí o potřebných
úhradách do ciziny.
(1) Zahraniční obchod a mezinárodní
zasilatelství se vyhrazují podnikům, které
ministr zahraničního obchodu určí
nebo zřídí vyhláškou v Úředním
listě. Při tom rozhodne o jejich formě, vymezí
rozsah a určí způsob jejich činnosti.
(2) Den, od kterého zahraniční
obchod s určitým druhem zboží nebo mezinárodní
zasilatelství budou vyhrazeny podnikům uvedeným
v odstavci 1, stanoví ministr zahraničního
obchodu vyhláškou v Úředním listě.
(3) Vyžadují-li to důležité
hospodářské důvody, může
ministr zahraničního obchodu opatření
učiněná podle odstavce 1 nebo 2 změniti;
může též zřizovati další
podniky a slučovati, děliti a rušiti podniky
zřízené podle tohoto zákona.
(4) Ministr zahraničního obchodu může,
vyžaduje-li to zájem československého
hospodářství, povoliti výjimku z ustanovení
odstavce 1.
(1) Zahraničním obchodem se podle tohoto
zákona rozumí dovoz a vývoz zboží
všeho druhu, prováděný vlastním
jménem a na vlastní nebo cizí účet
včetně záznamního styku podle §§
62 a 63 celního zákona ze dne 14. července
1947, č. 114 Sb.
(2) Mezinárodním zasilatelstvím
se podle tohoto zákona rozumí činnost ve
smyslu čtvrtého titulu čtvrté knihy
všeobecného zákoníka obchodního
nebo čtvrtého titulu druhé části
zák. čl. XXXVII/1875, o obchodním zákonu,
a souvisících předpisů, pokud směřuje
ke styku s cizinou.
(3) Tento zákon se nevztahuje na mincované
nebo nezpracované zlato a stříbro, platinu
a kovy skupiny platinové, cenné papíry, směnky,
šeky, pověřovací listy, poukázky,
peníze, pojistky a vkladní knížky.
(4) Další druhy zboží a případy,
na které se ustanovení tohoto zákona nevztahují,
stanoví ministr zahraničního obchodu vyhláškou
v Úředním listě.
(1) Podniky určené nebo zřízené
podle § 2 pro provozování zahraničního
obchodu nakupují a prodávají v tuzemsku a
v zahraničí podle směrnic stanovených
vládou na podkladě plánu zahraničního
obchodu.
(2) Podniky určené nebo zřízené
podle § 2 provádějí své peněžní
transakce prostřednictvím Živnostenské
banky, národního podniku v Praze.
(1) Ministr zahraničního obchodu může
určiti vyhláškou v Úředním
listě s účinky doručení, které
z podniků, jež kdykoliv v období ode dne 1.
ledna 1946 do dne určeného podle § 2, odst.
2 provozovaly po živnostensku zahraniční obchod
nebo mezinárodní zasilatelství, se znárodňují
zestátněním, jakož i, kterým
dnem se tak děje. Obdobně tak ministr zahraničního
obchodu může učiniti samostatným výměrem
stran částí jednotlivých majetkových
podstat nebo jednotlivých majetkových kusů
uvedených podniků.
(2) U podniků provozujících po
živnostensku zároveň zahraniční
obchod podle tohoto zákona i velkoobchodní činnost
podle zákona ze dne ................ 1948, č. ....
Sb., o organisaci velkoobchodní činnosti a o znárodnění
velkoobchodních podniků, dohodnou se ministři
zahraničního obchodu a vnitřního obchodu,
přihlížejíce k tomu, zda převažuje
význam podniku pro zahraniční nebo pro vnitřní
obchod, podle kterého z obou zákonů se bude
postupovati.
(3) Provozování zasilatelství
omezeného na tuzemsko není tímto zákonem
dotčeno.
(1) Znárodněním nabude stát
vlastnictví k znárodněnému majetku.
(2) Znárodnění se týká
a) nemovitostí, budov, zařízení,
b) příslušenství podniku počítajíc
v to všechny movitosti a práva (licence, živnostenská
oprávnění, známky, vzorky, vodní
práva a pod.), směnky, cenné papíry,
vkladní knížky, hotovosti a pohledávky,
c) jiných movitostí a práv než která
jsou příslušenstvím podniku.
(3) Majetku uvedeného v odstavci 2 se znárodnění
týká, slouží-li nebo je-li určen
provozu znárodněného podniku, i když
náleží někomu jinému než
vlastníku podniku. Patentů a zásob zboží
se znárodnění týká jen, patří-li
vlastníku nebo provozovateli znárodněného
podniku.
(4) Spolu s podnikem se znárodňují
v rozsahu plynoucím z ustanovení odstavců
2 a 3:
a) veškeré podniky a závody náležející
vlastníku nebo provozovateli znárodněného
podniku,
b) veškeré podniky a závody, které tvoří
s podnikem znárodněným hospodářský
celek, i když náleží někomu jinému
než vlastníku znárodněného podniku.
(5) Náleží-li znárodněný
podnik komanditní společnosti na akcie, akciové
společnosti, společnosti s ručením
obmezeným nebo těžařstvu, znárodňuje
se veškerý jejich majetek, jakož i ve stejném
rozsahu podniky koncernové, u kterých jim náleží
více než polovina základního kapitálu
nebo na které mají rozhodující vliv.
(6) Ministr zahraničního obchodu může
vyjmouti ze znárodnění jednotlivé
majetkové kusy, majetkové soubory nebo práva,
pokud jich není nezbytně třeba k provozu
podniku zřízeného nebo určeného
podle § 2, a ponechati je dosavadnímu vlastníku,
kterému může zároveň uložiti
podmínky, zejména že do stanovené lhůty
zřídí ve prospěch takového
podniku služebnost nebo užívací právo.
(7) O rozsahu znárodnění podle
odstavců 2 až 5 rozhoduje v pochybnostech ministr
zahraničního obchodu.
(1) Podniky a majetkové podstaty, po případě
části majetkových podstat nebo jiné
majetkové kusy znárodněné podle ustanovení
§ 5, začlení ministr zahraničního
obchodu do majetkové podstaty podniků určených
nebo zřízených podle § 2.
(2) Části majetkových podstat
a) národních podniků vytvořených
podle dekretu presidenta republiky ze dne 24. října
1945, č. 100 Sb., o znárodnění dolů
a některých průmyslových podniků,
nebo podle dekretu presidenta republiky ze dne 24. října
1945, č. 101 Sb., o znárodnění některých
podniků průmyslu potravinářského,
po případě podle zákona ze dne ...........
č. ......... Sb., o znárodnění některých
dalších průmyslových a jiných
podniků a závodů a o úpravě
některých poměrů znárodněných
a národních podniků, nebo podle zákona
ze dne ............ č. ........ Sb., o znárodnění
dalších podniků a závodů v oboru
výživy a úpravě některých
poměrů ve znárodnění v tomto
oboru,
b) nabytých československým státem
konfiskací nebo jiným způsobem,
které slouží k provozování zahraničního
obchodu nebo mezinárodního zasilatelství,
může příslušný ministr na
návrh ministra zahraničního obchodu a v dohodě
s ním a s ministrem financí vyjmouti z majetkové
podstaty těchto podniků, aby je ministr zahraničního
obchodu převedl do majetkové podstaty podniků
určených nebo zřízených podle
§ 2.
(3) Opatření podle odstavců 1
a 2 se činí, jde-li o majetkovou podstatu konfiskovanou
podle dekretu presidenta republiky ze dne 25. října
1945, č. 108 Sb., o konfiskaci nepřátelského
majetku a Fondech národní obnovy, jakož i pokud
jde o majetkové podstaty, spravované podle §
16 zákona ze dne 16. května 1946, č. 128
Sb., o neplatnosti některých majetkově-právních
jednání z doby nesvobody a o nárocích
z této neplatnosti a z jiných zásahů
do majetku vzcházejících, po slyšení
předsedy osidlovacího úřadu.
(4) Rozsah majetkových podstat, jichž se
týkají opatření uvedená v odstavci
3, určí ministerstvo zahraničního
obchodu v dohodě s osidlovacím úřadem
a Fondem národní obnovy přiměřeně
podle předpisů pro příděl konfiskovaného
majetku.
(1) Ministr zahraničního obchodu vydá
podrobné předpisy o podnicích určených
nebo zřízených podle § 2, zejména
o předmětu jejich podnikání, jejich
vedení a správě, hospodaření,
podmínkách obchodování, účtování,
o použití výtěžků jejich
obchodů, o vztahu zaměstnanců k podniku,
o kontrole a o odpovědnosti ředitele a členů
správních orgánů. Určuje-li
podniky výrobní, postupuje ministr zahraničního
obchodu v dohodě s příslušným
ministrem. Podniky odvádějí přebytky
svých výtěžků státní
pokladně.
(2) Zvolí-li ministr zahraničního
obchodu pro podnik zřízený podle § 2
formu akciové společnosti nebo společnosti
s ručením obmezeným, mohou jeho opatření
o zřízení a organisaci takového podniku,
jakož i stanovy (společenské smlouvy) obsahovati
odchylky od právních předpisů platných
jinak pro akciové společnosti a společnosti
s ručením obmezeným.
Podniky určené nebo zřízené
podle § 2 jsou samostatnými právnickými
osobami. Platí pro ně ustanovení o obchodnících
plného práva, s hlediska daňového
předpisy o podnicích veřejně účtujících
a podléhají poplatkové povinnosti podle poplatkového
zákona s jeho změnami a doplňky. Od svého
zřízení podléhají poplatkovému
ekvivalentu podle § 1, odst. 2, písm. a) zákona
ze dne 8. dubna 1938, č. 76 Sb., o poplatkovém ekvivalentu,
při čemž se na ně nevztahují
ustanovení § 8 a § 17, odst. 1 téhož
zákona.
(1) Podnik určený nebo zřízený
podle § 2 se zapisuje jako firma do rejstříku
u krajského soudu, vykonávajícího
pravomoc ve věcech obchodních, v jehož obvodu
má podnik své sídlo; má-li podnik
odštěpný (vedlejší) závod
budiž také oznámen k zápisu do rejstříku
u krajského soudu vykonávajícího pravomoc
ve věcech obchodních, v jehož obvodu jest tento
závod.
(2) V ohlášce k zápisu do rejstříku
sdělí podnik určený nebo zřízený
podle § 2 soudu:
a) data opatření, jímž byl podnik určen
nebo zřízen,
b) firmu a sídlo podniku,
c) předmět podnikání,
d) způsob zastupování podniku a znamenání
jeho firmy.
(3) K předložené ohlášce
jest připojiti ověřený opis listiny
vydané podle § 2.
(1) Na návrh podniku určeného
nebo zřízeného podle § 2 zapíše
knihovní soud přechod vlastnických a jiných
práv znárodněného podniku a nebo jiné
začleněné majetkové podstaty na navrhovatele
s odvoláním na tento zákon.
(2) Ustanovení předchozího odstavce
platí obdobně o vyznačení přechodu
práv znárodněného podniku nebo jiné
začleněné majetkové podstaty, včetně
majetkových podstat nabytých československým
státem konfiskací nebo jiným způsobem,
na podnik určený nebo zřízený
podle § 2 v jiných úředních rejstřících
a seznamech (vodní kniha, rejstřík letecký,
patentní a pod.).
(3) Podnik určený nebo zřízený
podle § 2 nepotřebuje oprávnění,
kterého by jinak bylo potřebí k provozování
činnosti podle jeho předmětu podnikání
[§ 10, odst. 2, písm. c)] podle ustanovení
živnostenského řádu (živnostenského
zákona) nebo jiných živnostenskoprávních
předpisů. Podnik určený nebo zřízený
podle § 2 oznámí předmět svého
podnikání úřadu (§ 145 ž.
ř. a § 242 ž. z.), který jej vyznačí
ve zvláštním oddílu živnostenského
rejstříku. Podrobnosti, jakož i v jakém
rozsahu platí pro podniky podle § 2 ustanovení
živnostenského řádu (živnostenského
zákona) ve znění předpisů jej
měnících a doplňujících,
stanoví vláda nařízením.
(1) Podniky určené nebo zřízené
podle § 2, do nichž se začleňují
znárodněné podniky nebo znárodněné
majetkové podstaty, vstupují v práva i závazky
znárodněných podniků, jakož i
v práva a závazky váznoucí na znárodněných
majetkových podstatách v den převzetí.
Začlení-li ministr zahraničního obchodu
do podniku části znárodněných
majetkových podstat nebo jednotlivé majetkové
kusy, stanoví, která práva a závazky
a v jaké výši přecházejí
na podnik; učiní-li tak stran částí
majetkových podstat národních podniků
(§ 7, odst. 2), postupuje v dohodě s příslušným
ministrem.
(2) V den převzetí vstupuje podnik určený
nebo zřízený podle § 2 do nesplněných
smluv, jež uzavřel dosavadní podnik provozující
po živnostensku zahraniční obchod nebo mezinárodní
zasilatelství v oboru svého podnikání.
(3) Právní jednání o převodu
podniků na které se tento zákon vztahuje,
po příp. o převodu kapitálových
účastí na společnostech, na jejichž
podniky se tento zákon vztahuje, pokud byla uzavřena
po 28. říjnu 1947 až do dne vyhlášení
tohoto zákona, jsou platna jen, budou-li schválena
ministerstvem zahraničního obchodu.
(4) Za závazky znárodněného
podniku se nepokládají osobní daně,
dávky a poplatky bývalého vlastníka
a majetková podstata znárodněného
podniku ani podnik, do něhož bude začleněna,
za ně neručí. Osobními daněmi
a dávkami se rozumí daň důchodová,
válečný příspěvek, daň
rentová přímo vyměřovaná,
daň z majetku podle vládního nařízení
ze dne 16. prosince 1942, č. 410 Sb., o dani z majetku,
majetkové dávky podle zákona ze dne 15. května
1946, č. 134 Sb., o dávce z majetkového přírůstku
a o dávce z majetku a mimořádné dávky
podle zákona ze dne 31. října 1947, č.
185 Sb., o mimořádné jednorázové
dávce a mimořádné dávce z nadměrných
přírůstků na majetku. Způsob
úhrady těchto osobních daní a dávek
stanoví ministr financí vyhláškou v
Úředním listě. Začlení-li
se majetková podstata do několika podniků
určených nebo zřízených podle
§ 2, určí ministr zahraničního
obchodu, do kterých závazků vstoupí
jednotlivé podniky určené nebo zřízené
podle § 2.
(5) U závazků, které jsou hospodářsky
neodůvodněné, počítajíc
v to závazky ze služebních smluv zaručujících
zaměstnancům nepřiměřeně
vysoké platy, zaopatřovací požitky,
odbytné a pod., může se podnik určený
nebo zřízený podle § 2 domáhati
zrušení nebo jiné přiměřené
úpravy. Nedojde-li o tom k dohodě, rozhodne o žádosti
oprávněného rozhodčí soud,
zřízený podle ustanovení zákona
ze dne 21. listopadu 1946, č. 228 Sb., o rozhodčích
soudech pro úpravu některých závazků
národních podniků.
(1) Za majetek znárodněný podle
tohoto zákona přísluší náhrada.
(2) O náhradě za majetek znárodněný
podle tohoto zákona platí přiměřeně
ustanovení §§ 7 až 11 dekretu č.
100/1945 Sb. ve znění čl. II zákona
č. ..../1948 Sb., pokud se dále nestanoví
jinak.
(3) Náhrada se neposkytuje za znárodněný
majetek, který ke dni znárodnění vlastnicky
náležel nebo náleží osobám
fysickým, které byly nebo budou pravoplatně
odsouzeny soudy za zločiny nebo přečiny spáchané
do dne znárodnění:
a) po 5. květnu 1945 podle zákona ze dne 19. března
1923, č. 50 Sb., na ochranu republiky, ve znění
předpisů jej měnících a doplňujících,
nebo
b) podle § 41 dekretu č. 100/1945 Sb., ve znění
čl. II zákona č. ..../1948 Sb., nebo
c) podle zákona ze dne 13. února 1947, č.
15 Sb., o stíhání černého obchodu
a podobných pletich nebo
d) podle zákona ze dne 13. února 1947, č.
27 Sb., o trestní ochraně provádění
dvouletého hospodářského plánu,
nebo
e) podle zákona ze dne 18. července 1946, č.
165 Sb., o trestní ochraně národních
podniků, znárodněných podniků
a podniků pod národní správou.
(4) Fond národní obnovy zatíží
podnik uvedený v § 2, odst. 1, k němuž
byla přičleněna konfiskovaná majetková
podstata, částkou rovnající se náhradě
za zkonfiskované majetkové podstaty vypočtené
podle odstavce 2.
(5) O použití cenných papírů
odpovídajících hodnotě znárodněného
majetku, za který se neposkytuje náhrada osobám
uvedeným v odstavci 3, platí přiměřeně
ustanovení § 5, odst. 2, č. 2 zákona
ze dne 11. března 1948, č. 51 Sb., o úpravě
některých finančních poměrů
národních podniků průmyslových
a potravinářských.
(1) Jsou-li znárodněný podnik
nebo jiná začleněná majetková
podstata ke dni převzetí předluženy,
může podnik určený nebo zřízený
podle § 2 požádati soud, aby do výše
obecné ceny aktiv předluženého podniku
nebo předlužené podstaty ke dni převzetí
upravil uspokojení závazků, patřících
k tomuto podniku nebo podstatě, a určil jejich splatnost,
přihlížeje k hospodářským
možnostem podniku podle § 2.
(2) Věřitelé jsou povinni na vyzvání
soudu veřejnou vyhláškou ve lhůtě
soudem stanovené přihlásiti své nároky
k řízení o návrhu podle odstavce 1;
neučiní-li tak, jejich nároky proti podniku
podle § 2 zanikají.
(3) Úprava podle odstavce 1 se provede takto:
a) nedotčeny zůstávají závazky
vyplývající z nároků věřitelů
na vyloučení věci z podstaty znárodněného
podniku nebo jiné začleněné majetkové
podstaty, pokud takovéto nároky nezanikly znárodněním;
b) nedotčeny zůstávají též
závazky, vyplývající z nároků
věřitelů, majících právo
na oddělené uspokojení z určité
věci, pokud jsou kryty hodnotou této věci;
c) ostatní závazky, které podle pořadí
jim příslušejícího [písm.
d)], nebudou plně kryty rozdílem mezi obecnou cenou
aktiv znárodněného podniku nebo jiné
začleněné majetkové podstaty a hodnotou
závazků, které podle ustanovení písm.
a) a b) zůstanou nedotčeny, se uspokojí poměrně.
Za takovéto závazky se pokládají také
závazky uvedené pod písm. b), pokud nejsou
kryty způsobem tam uvedeným,
d) závazky, na něž se vztahují ustanovení
písm. c), se zařazují podle pořadí
do čtyř tříd. Do prvé třídy
náležejí náklady řízení,
do druhé až čtvrté třídy
náležejí závazky, které podle
obdoby konkursního řízení náležejí
do prvé až třetí třídy.
Závazky téže třídy mají
mezi sebou stejné pořadí.
(4) Pokud závazky podle pořadí
jim příslušejícího nebudou uspokojeny
úpravou podle odstavce 3, nepůsobí proti
podniku určenému nebo zřízenému
podle § 2. Úprava závazků podle odstavce
3 působí toliko proti takovému podniku.
(5) Zákonem budou vydány podrobné
předpisy o příslušnosti soudní,
o řízení a návrhu podle předchozích
odstavců, o jeho účincích na promlčení
pohledávek, na spory, na exekuční a konkursní
řízení, na práva na oddělené
uspokojení a o způsobu, jak se zjišťují
nároky věřitelů.
Podniky určené nebo zřízené
podle § 2 umístí ve svých službách
podle možnosti zaměstnance podniků uvedených
v § 5 a to za stejných pracovních a mzdových
podmínek, pokud odpovídají pracovním
a mzdovým předpisům.
(1) Dosavadní vlastníci (provozovatelé)
nebo jejich zákonní zástupci, odpovědní
za vedení podniků, po případě
národní správci všech podniků,
které provozují zahraniční obchod
nebo mezinárodní zasilatelství, jsou povinni
vésti správu a záležitosti podniku a
provozovati zahraniční obchod nebo mezinárodní
zasilatelství s péčí řádného
hospodáře do dne stanoveného podle §
2, odst. 2. K platnosti právních jednání,
přesahujících běžnou správu,
je třeba předchozího souhlasu ministra zahraničního
obchodu.
(2) Ministr zahraničního obchodu může
do podniku, provozujícího po živnostensku zahraniční
obchod nebo mezinárodní zasilatelství, ustanoviti
zmocněnce, který bdí nad řádným
chodem podniku. Povinnosti a práva zmocněnce stanoví
ministr zahraničního obchodu vyhláškou
v Úředním listě.
(3) Vlastníci (provozovatelé) a správci,
jakož i národní správci podniku, pro
nějž byl ustanoven zmocněnec, jsou povinni
zdržeti se jednání, proti němuž
zmocněnec vznese námitky. Nedojde-li k dohodě
o těchto námitkách, rozhodne ministerstvo
zahraničního obchodu.
Ministr zahraničního obchodu může uložiti
osobám odpovědným za vedení podniků
(§ 16, odst. 1), které provozují zahraniční
obchod nebo mezinárodní zasilatelství, povinnost
podávati zprávy a hlášení o stavu
a činnosti podniku.
(1) Ministr zahraničního obchodu řídí
a kontroluje činnost podniků uvedených v
§ 2 a může jim dávati všeobecné
i zvláštní příkazy a zákazy.
Může zejména:
a) požadovati, aby podávaly zprávy, hlášení
a vysvětlení ve všech věcech týkajících
se jejich oboru podnikání nebo činnosti a
předkládaly doklady, vedly knihy a zapisovaly obchodní
jednání,
b) prováděti u nich svými orgány kontrolu,
zvláště nahlížením do obchodních
knih, zápisů a korespondence.
(2) Osoby zúčastněné na
úkonech, které se provádějí
podle odstavce 1, jsou povinny zachovávati mlčenlivost
o všech věcech, o kterých se dověděly
při této činnosti. Povinnost mlčenlivosti
nezaniká skončením činnosti nebo vystoupením
ze služebního poměru.
(3) Při výkonu své funkce mají
orgány uvedené v odstavci 2 postavení veřejných
orgánů podle § 68 trestního zákona,
po případě podle § 461 trestního
zákona zák. čl. V/1878 nebo § 5 zákona
o přestupcích zák. čl. XL/1879.
Úřady a orgány veřejné správy,
jakož i hospodářské organisace jsou
povinny spolupůsobiti při provádění
tohoto zákona.
(1) Ministr financí učiní v dohodě
s ministrem zahraničního obchodu opatření
finančního rázu k provádění
tohoto zákona.
(2) Pokud ministr zahraničního obchodu
rozhoduje o zřizování podniků, o stanovení
jejich formy, o jejich slučování, dělení
a rušení (§ 2), o předpisech o vedení
podniků a správě, hospodaření,
podmínkách obchodování, použití
výtěžků i o úpravě poměrů
podle § 8, odst. 1 a o převádění
podniků a majetkových podstat podle § 7, činí
tak, dotýkají-li se jeho rozhodnutí a opatření
oboru působnosti ministerstva financí, v dohodě
s ministrem financí. Opatření podle §
1 a podle § 3, odst. 4, jejichž provádění
přísluší orgánům celní
správy, činí ministerstvo zahraničního
obchodu v dohodě s ministerstvem financí. K usnadnění
součinnosti podle předchozího ustanovení
může ministr zahraničního obchodu v
dohodě s ministrem financí zříditi
při ministerstvu zahraničního obchodu sbor
zástupců ministerstev zahraničního
obchodu a financí a Národní banky Československé
a upraviti podrobnosti o jeho složení, jakož
i jeho působnost.
Právní jednání, písemnosti,
podání k zápisu do veřejných
knih a rejstříků a úřední
úkony, potřebné k provádění
tohoto zákona, jsou osvobozeny od daní, poplatků
a dávek. To neplatí o převodech majetku nebo
majetkových práv z podniků uvedených
v § 2 na osoby jiné než tyto podniky a o běžné
činnosti těchto podniků.
(1) Výtěžky (důchody) dosažené
ze znárodněného majetku (§ 5, odst.
1) až do dne, ke kterému ministr zahraničního
obchodu vyhláškou v Úředním listě
určí nebo zřídí podniky podle
§ 2, jsou součástí základu pro
vyměření daně důchodové,
všeobecné i zvláštní daně
výdělkové a daně rentové posledního
vlastníka znárodněného majetku před
jeho znárodněním.
(2) Znárodněný podnik (§
5, odst. 1) má v oboru daně z obratu a cenových
vyrovnávacích částek postavení
poplatníka daně z obratu až do dne, kdy bude
uveřejněna v Úředním listě
vyhláška o jeho začlenění do
podniku určeného nebo zřízeného
podle § 2.
(1) Kdo se dopustí pletich v úmyslu,
aby znárodnění podniku podléhajícího
znárodnění zestátněním
zmařil nebo zvýšenou měrou ztížil,
bude potrestán pro zločin těžkým
žalářem od jednoho roku do pěti let
a trestem na penězích do deseti milionů Kčs;
v oboru působnosti trestního zákona zák.
čl. V/1878 vysloví soud zároveň ztrátu
úřadu a dočasné odnětí
politických práv.
(2) Kdo poruší některé ustanovení
tohoto zákona nebo předpisů podle něho
vydaných, bude potrestán, nejde-li o čin
soudně trestný, okresním národním
výborem pro správní přestupek trestem
na penězích (pokutou) do pěti milionů
Kčs a trestem na svobodě (vězením,
uzamčením) do šesti měsíců
nebo některým z těchto trestů. Pro
případ nedobytnosti trestu na penězích
uloží se náhradní trest na svobodě
podle míry zavinění do šesti měsíců.
Uloží-li se oba tresty zároveň, nesmí
trest na svobodě spolu s náhradním trestem
za nedobytný trest na penězích činiti
více než šest měsíců.
(3) Tresty na penězích připadají
státu.
(1) Ukládá-li soud nebo okresní
národní výbor trest na penězích
zaměstnanci, zmocněnci, zástupci nebo jinému
orgánu fysické nebo právnické osoby,
při jejímž zastoupení byl čin
trestný podle § 23 spáchán, může
vysloviti, že tato osoba ručí za uložený
trest na penězích rukou společnou a nerozdílnou.
(2) Tato osoba musí býti, je-li soudu
(okresnímu národnímu výboru) známa,
obeslána k jednání v první stolici
a je oprávněna přednésti skutkové
okolnosti, jež mohou míti význam pro posouzení
věci a činiti návrhy.
(3) Výrok o ručení třeba
pojmouti do rozsudku (trestního nálezu) a osoba
tímto výrokem postižená má právo
bráti jej v odpor odvoláním. V řízení
pro soudně trestný čin může se
veřejný žalobce odvolati také tehdy,
když takový výrok nebyl učiněn.
O odvolání proti takovému výroku platí
totéž co o odvolání proti výroku
o trestu.
(4) Tresty na penězích se dobývají
na osobě, jíž bylo ručení uloženo,
podle všeobecných ustanovení platných
o trestech na penězích.
(1) Při odsouzení pro zločin podle
§ 23, odst. 1 nebo při odsouzení pro správní
přestupek podle § 23, odst. 2 k trestu na svobodě
nebo na penězích přesahujícímu
jeden milion Kčs uveřejní se rozsudek (trestní
nález) v jednom nebo několika denních listech
určených rozsudkem (trestním nálezem)
na útraty odsouzeného.
(2) Soud (okresní národní výbor)
stanoví, zda mají býti uveřejněny
i důvody rozsudku (trestního nálezu) nebo
jejich podstatný obsah ve znění, které
sám určí.
Z odsuzujícího trestního nálezu se
lze do 15 dnů od jeho doručení odvolati k
zemskému národnímu výboru, který
rozhodne s konečnou platností. Odvolání
jest podati u okresního národního výboru,
který nález vydal. Odvolání má
odkladný účinek.
Přestupky tohoto zákona a dekretu presidenta republiky
ze dne 27. října 1945, č. 113 Sb., o úpravě,
řízení a kontrole zahraničního
obchodu, se promlčují ve třech letech.
(1) Zrušují se předpisy odporující
tomuto zákonu. Zejména se zrušují: ustanovení
§ 4 dekretu č. 113/1945 Sb. a vládní
nařízení ze dne 17. září
1947, č. 170 Sb., o organisaci a řízení
zahraničního obchodu k zabezpečení
plnění úkolů stanovených dvouletým
hospodářským plánem.
(2) Ostatní ustanovení dekretu č.
113/1945 Sb. se zruší dnem, který určí
ministr zahraničního obchodu vyhláškou
ve Sbírce zákonů a nařízení.
(3) Ustanovení zákona ze dne 13. května
1936, č. 131 Sb., o obraně státu a předpisů
jej provádějících zůstávají
nedotčena.
Tento zákon nabývá účinnosti
dnem 1. ledna 1948; provede jej ministr zahraničního
obchodu v dohodě se zúčastněnými
členy vlády.