Otázka cen stonkových lnů ze sklizně
1946 není dosud NÚC uspokojivě vyřešena,
přes všemožné úsilí lnářských
organisací. Bylo již konáno několik
porad se znárodněnými podniky textilního
průmyslu, avšak národní podniky se zdráhají
zvýšiti ceny měkkých lnů (od
těchto jsou totiž závislé ceny stonků)
tvrdíce, že ceny domácích lněných
vláken jsou asi o 15% dražší než
na západoevropských tržištích a
že lnářský průmysl textilní
je průmyslem exportním, který i při
stávajících cenách surovin není
schopen soutěže.
Ministerstvu zemědělství i NÚC byly
předloženy spolehlivé kalkulace o výrobních
nákladech na 1 q roseného stonkového lnu,
ze kterých je zřejmo, že výrobní
náklady zemědělce stouply po úpravě
mezd a jiných zvýšení při této
výrobě nejméně o 50%, takže dnešní
průměrná cena roseného stonkového
lnu HI. třídy, která obnáší
480.- Kčs za 100 kg, by měla býti zvýšena
na 720.- Kčs. Vzhledem k umožnění vývozu
nár. textil. podniků, požadovala zemědělská
skupina zvýšení pouze o 130.- Kčs na
100 kg, takže HI. tř. roseného stonku by měla
býti vykupována za 610.- Kčs. Národní
podniky odmítly povoliti jakoukoliv cenovou úpravu
vláken vzhledem k tomu, že dle usnesení vlády
nesmí býti zvýšena cena hotového
výrobku na domácím trhu a NÚC i ministerstvo
zemědělství jest názoru, že otázka
cen lnu není takové důležitosti, aby
musila býti předložena vládě
ku rozhodnutí a učiněna příslušná
opatření. Ministerstvo zemědělství
se spokojilo s kompromisním řešením
otázky cen lnu a to tak, že tírny sleví
ze své režie ve prospěch zemědělce
30.- Kčs na 100 kg roseného stonku a mimo to má
přispěti průmysl přádelnický
částkou 3,000.000.- Kčs, kteréžto
obnosy přejdou do zvláštního fondu ministerstva
zemědělství, ze kterého bude Ústředními
lnářskými organisacemi vyplacena pěstiteli
soukromá prémie za včasnou dodávku
lnu v obnose 40.- Kčs na každý dodaný
1 q roseného stonku. Toto řešení nemůže
zemědělce uspokojiti, neboť tírník
bude pravděpodobně len stonkový opatrněji
od zemědělce vykupovati a v případě,
že by měl pracovati se ztrátou, sníží
v klasifikaci při ocenění jakosti lnu cenu
o 1/2 třídy, takže zemědělec
tím ničeho nezíská. Pokládáme
za nutno projednati cenu lnu ze sklizně 1946 ve vládě,
aby prací přemožený zemědělec
dostal za svou dřinu alespoň část
zvýšených výrobních nákladů
spojených s pěstováním riskantního
lnu, jinak stává obava, že pěstování
lnu v rámci dvouletého plánu - v němž
má býti zvýšeno na plochu 23.000 ha
v roce 1947 a 28.000 ha v roce 1948 - nedocílíme
žádoucích výsledků a v budoucnu
nebude míti žádná další
hospodářská pomoc tolik účinku,
aby toto odvětví opět vzkřísila.
Toho si musí býti vědomo ministerstvo zemědělství,
NÚC a zejména znárodněné podniky
textilní, neboť se lnářstvím
domácím rostou nebo upadají tyto podniky.
Domníváme se, že byly na západoevropských
tržištích nahromaděny Němci určité
zásoby lněného vlákna, které
přišly k nám dovozem našemu domácímu
průmyslu asi o 8 až 10% levněji než surovina
domácí. Tyto nákupy k ukojení potřeby
průmyslu však nestačí. Náš
průmysl přádelnický byl v minulosti
vždy odkázán na východoevropská
tržiště, zejména Sovětský
Svaz. Totéž se stane po odčerpání
surovinových zásob na západě. Ruské
lny jsou však pro náš průmysl drahé,
dražší dle našeho podrobného zjištění
(o 15 až 20%) než dnešní ceny našich
domácích lnů. Tak ku příkladu
domácí měkký len se 78 % celkové
vochlovací výtěžnosti je placen průmyslem
48.- Kčs za 1 kg, kdežto len sovětského
původu se 65% vochlovací výtěžnosti
přijde na 0.95 dolarů, t. j. asi 47.50 Kčs,
takže len se 78% výtěžnosti byl by podle
toho v Sovětském svazu hodnocen 56.- Kčs,
kdežto naše vlákno stejné jakosti stojí
t. č. pouze 48.- Kčs. Domníváme se,
že národní podniky textilní vzhledem
k neracionelní výrobě zůstávají
dnes pasivní a nechtějí si zvyšovati
schodek dobrovolně zdraženou surovinou, neboť
tento průmysl již v minulosti zvykl si kupovati drahou
surovinu cizí na úkor ceny suroviny domácí.
Dle našeho odhadu nakoupily již národní
podniky textilní asi 380 vagonů lněného
vlákna ze západu, asi 400 vagonů lze očekávati
z domácí produkce a zbytek, t. j. asi 500 vagonů,
bude třeba zakoupiti ze Sovětského svazu.
Aby správně byla cenová záležitost
stonkového lnu vyřešena, musíme zemědělci
přispěti na ztrátovou výrobu nejméně
130.- Kčs na HH. tř. stonkového lnu roseného.
Také lněné semeno zaslouží náležité
cenové úpravy, zejména cena semena šlechtěného.
Množitel obdržel asi 690.- Kčs za 100 kg přečištěného
a setí schopného uznaného lněného
semene, kdežto na zahraničních tržištích
jest prodáváno ušlechtilé semeno za
2.200 až 2.400.- Kčs. Náš rolník
nemůže věnovati vzhledem k nedostatku pracovních
sil a naprosté nerentabilnosti práce pěstování
seťového lněného semene tolik pozornosti,
aby toto semeno vypěstoval a rozmnožil, čímž
vznikají milionové národohospodářské
ztráty, neboť ušlechtilého domácího
semene pak vůbec nemáme. Ministerstvo zemědělství
marně se toho času snaží získati
na zahraničních tržištích asi 90
vagonů ušlechtilého lněného semene
za ceny 3 X až 4 X vyšší. Naléhavost
je odůvodněna pokročilostí doby a
nutností stanoviti ceny starého lnu dříve,
než bude zaset len nový.
Podepsaní poslanci táží se tedy:
1. Uvědomuje si vláda význam rentabilní
ceny lnu pro horské zemědělce, jež souvisí
s otázkou dostatečného množství
suroviny pro lnářský průmysl ve dvouletém
plánu?
2. Je vláda ochotna dáti bezprodleně na pořad
své schůze projednání otázky
příplatků k cenám lnů ze sklizně
1946?
3. Je vláda ochotna poskytnouti příspěvek
k výkupní ceně lnu z r. 1946 tak, aby zemědělec
k původně stanovené ceně všech
jakostních tříd roseného lnu obdržel
příplatek 130.- Kčs za 100 kg?