Sociálně-politický výbor projednal
osnovu vládního návrhu ve své schůzi
dne 17. prosince 1946 a opravený text předložen
výboru rozpočtovému, který navržený
text přijal a doplnil v § 2, vsunul nový bod
7 a § 6 byl škrtnut a v nové textaci rozdělen
na 3 odstavce.
Ve schůzi sociálně-politického výboru
konané dne 15. ledna 1947 byly změny a doplňky
výboru rozpočtového jednomyslně přijaty
a návrh zákona takto upravený se doporučuje
plenu ústavodárného Národního
shromáždění ke schálení.
Rozpočtový výbor projednal zmíněný
vládní návrh zákona ve své
schůzi dne 18. prosince 1946. Podkladem projednávání
bylo znění, ve kterém jej přijal výbor
sociálně-politický, učinil však
v něm některé doplňky, změny,
přesnější stylisace a škrty.
Tyto změny jsou:
§ 1, odst. 1, lit. a) až f) ve znění zprávy
výboru sociálně-politického.
V lit. g) za slovy: "... zák. č. - 1946 Sb."
vložil slovo "nebo",
č. 2. byl československým dobrovolníkem
v republikánské armádě ve Španělsku
v letech 1936-1939.
V odst. 2 škrtají se slova: "po 29. září
1938" a nahrazují se slovy: "zvýšeného
ohrožení republiky". Změna textu v témže
odstavci učiněná výborem sociálně-politickým
byla schválena.
Odst. 3 zůstává nezměněn.
§ 2, odst. 1 přijat beze změny, připojen
však na konec dodatek 7 v tomto znění:
7. padl v boji jako československý dobrovolník
v republikánské armádě ve Španělsku
nebo zemřel na přímý následek
zranění nebo útrap, které vznikly
touto činností.
Odst. 2 a 3 přijaty ve znění, schváleném
výborem sociálně-politickým.
§ 3 byl přijat beze změny stylisace vládního
návrhu, pouze v odst. 5 a 6 byly škrtnuty v závorkách
uvedené citace příslušných starých
nařízení.
§§ 4 a 5 byly přijaty v úpravě
výboru sociálně-politického.
§ 6 byl nově výborem rozpočtovým
upraven.
V odst. 1 vsunuje se za slova "Československé
republiky": ", jakož i dary, poskytnuté
v téže době politickým vězňům
přímo do koncentračních a podobných
táborů nebo do vězení".
Odst. 2 zní takto:
(2) Vdovám a sirotkům po obětech nacistické
persekuce, jimž byly v důsledku ztráty živitele
poskytnuty v době před účinností
tohoto zákona dary, přísluší
též osvobození od daně darovací
a od poplatku nemovitostního v rozsahu, stanoveném
§ 3, odst. 2.
Odst. 2 stává se odst. 3 a jeho znění
bylo přijato takto:
"(3) Věnování k účelům
vědeckým, vyučovacím, dobročinným,
lidumilným, náboženským nebo kulturním,
zejména k znovuvybudování a zachování
kulturních a historických budov a památek
válkou zničených, učiněná
v letech 1945 až 1948 k uctění..." další
text až do konce odstavce podle vládního návrhu.
§§ 7 a 8 přijaty ve znění vládního
návrhu.
Rozpočtový výbor takto doplněný
a upravený vládní návrh zákona
(tisk 235) schválil a doporučuje ústavodárnému
Národnímu shromáždění
jeho přijetí v předložené úpravě.
Ústavodárné Národní shromáždění
republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:
(1) Účastníkem národního boje
za osvobození podle tohoto zákona je československý
státní občan, který
1. v době ohrožení republiky
a) byl příslušníkem československé
armády v zahraničí (§ 2, odst. 1 č.
1. a 2. zákona ze dne 19. prosince 1946, č. 255
Sb., o příslušnících československé
armády v zahraničí a o některých
jiných účastnících národního
boje za osvobození), nebo
b) konal vojenskou službu v některé spojenecké
armádě, neměl-li možnost konati vojenskou
službu v československé zahraniční
armádě, nebo
c) byl příslušníkem první československé
armády na Slovensku, nebo
d) byl partyzánem (§ 1 zákona ze dne 14. února
1946, č. 34 Sb., jímž se vymezuje pojem "československého
partyzána"), nebo
e) zúčastnil se aspoň 3 měsíce
soustavnou činností zahraničního nebo
domácího hnutí,. směřujícího
přímo k osvobození Československé
republiky, nebo
f) zúčastnil se činně českého
nebo slovenského povstání, nebo
g) byl československým politickým vězněm
(§ 2, odst. 1, č. 5, zák. č. 255/1946
Sb.), nebo
2. byl československým dobrovolníkem v republikánské
armádě ve Španělsku v letech 1936 až
1939.
(2) Obětmi nepřátelské persekuce jsou
českoslovenští státní občané,
kteří byli v době zvýšeného
ohrožení republiky vězněni nebo internováni
(zajištěni) v koncentračních a podobných
táborech z důvodů politických, národních
nebo rasových, i nejde-li o osoby uvedené v odst.
1, nebo na nichž se nepřítel nebo jeho pomahači
dopustili jiného násilí z týchž
důvodů.
(3) Za oběti války se považují českoslovenští
státní občané jiné než
německé nebo maďarské národnosti,
kteří byli postiženi v době branné
pohotovosti státu leteckými útoky nebo jinou
vojenskou činností.
(1) Pro pozůstalosti po účastnících
národního boje za osvobození nebo po obětech
nepřátelské persekuce nebo války poskytují
se úlevy uvedené v § 3 tohoto zákona,
jestliže zůstavitel
1. padl v boji nebo.
2. zemřel na přímý následek
zranění, které utrpěl při výkonu
vojenské služby v době zvýšeného
ohrožení republiky nebo za činnosti v národním
boji za osvobození nebo na nemoc, která vznikla
v této službě nebo za této činnosti,
nebo
3. byl popraven nebo zahynul v koncentračním táboře
nebo podobném táboře nebo ve vězení
nebo
4. zemřel na následky útrap, které
vytrpěl v koncentračním nebo podobném
táboře nebo ve vězení, nebo
5. přišel o život jiným nepřátelským
násilím, nebo
6. byl usmrcen vojenskou činností nepřátel
nebo Spojenců nebo zemřel na přímý
následek této činnosti nebo
7. padl v boji jako československý dobrovolník
v republikánské armádě ve Španělsku,
nebo zemřel na přímý následek
zranění nebo útrap, které vznikly
touto činností.
(2) V případech uvedených v odstavci 1, č.
2, 4, 5 a 6 přísluší úleva jen
tehdy, zemřel-li zůstavitel na prokázaně
přímý následek utrpěné
choroby, úrazu nebo zranění.
(3) Nárok na úlevu přísluší
československému státnímu občanu,
který se v době zvýšeného ohrožení
republiky neprovinil proti Československé republice
nebo proti národní cti ani nedopustil trestného
činu proti osobám nebo majetku československých
státních občanů.
(1) Nabytí následkem úmrtí nebo pro
případ smrti z pozůstalosti po účastnících
národního boje za osvobození nebo po obětech
nepřátelské persekuce (§ 1, odst. 1
a 2 tohoto zákona) příbuznými v přímé
linii, manželem, jakož i ostatními nabyvateli
první a druhé třídy sazby zákona
ze dne 12. srpna 1921, č. 337 Sb., o dani z obohacení,
jsou od dědické daně osvobozena, nepřevyšuje-li
jejich čistá hodnota 50.000 Kčs. Při
čisté hodnotě nabytí více než
50.000 Kčs do 100.000 Kčs sníží
se dědická daň na jednu čtvrtinu,
při čisté hodnotě nabytí více
než 100.000 Kčs do 1,000.000 Kčs na jednu polovinu.
(2) U nabytí po obětech války (§ 1,
odst. 3 tohoto zákona) snižuje se hranice pro osvobození
od dědické daně na 25.000 Kčs. Při
čisté hodnotě nabytí více než
25.000 Kčs do 50.000 Kčs sníží
se dědická daň na jednu čtvrtinu,
do 100.000 Kčs na polovinu a do 1,000.000 Kčs na
tři čtvrtiny.
(3) Úlevy podle odstavců 1 a 2 tohoto paragrafu
přísluší také pro nabytí
a) sourozenci zůstavitelovými, pokud jsou odkázáni
svým zaopatřením na něho, a u nabytí
zemědělských usedlostí také
tehdy, nemají-li nabývající sourozenci
vlastního zemědělského majetku přesahujícího
10 ha a budou-li sami se svými rodinami na zděděné
usedlosti hospodařiti, dále
b) schovanci zůstavitelovými, pokud schovanecký
poměr v den úmrtí trval buď nejméně
5 let nebo aspoň 2 léta, avšak v tom případě
jen začal-li nejpozději od 3. roku jejich věku.
Přerušení zaopatření nebo schovaneckého
poměru z důvodu účasti na národním
boji za osvobození nebo z důvodu nepřátelské
persekuce není úlevám na překážku.
(4) Je-li předmětem nabytí, pro které
platí úlevy podle předchozích odstavců,
nemovitost, nevyměří se, po případě
sníží se stejnou měrou jako dědická
daň též příslušný
poplatek nemovitostní.
(5) Při srovnávání pozůstalostních
dávek podle dědické dohody s pozůstalostními
dávkami, jež by beze zřetele na tuto dohodu
měly býti vyměřeny, je přihlížeti
k úlevám podle předchozích odstavců.
(6) Částky, pro něž přísluší
úleva na dani dědické podle předcházejících
odstavců, odečtou se od základu paušálního
poplatku za projednání pozůstalostí.
(1) Věnování právnickým osobám
veřejného práva, dále právnickým
osobám a zařízením, jež podle
svých stanov (zřizovacích a jiných
listin) sledují výhradně a trvale účely
dobročinné nebo lidumilné, poskytnutá
k podpoře osob uvedených v § 1 tohoto zákona,
které utrpěly škodu na zdraví nebo na
majetku jako účastníci národního
boje za osvobození nebo oběti nepřátelské
persekuce nebo války, nebo k podpoře pozůstalých
po těchto osobách, jsou osvobozena od daně
z obohacení a od poplatku nemovitostního.
(2) Stejné osvobození přísluší
pro podpory, které takové právnické
osoby a zařízení poskytnou osobám
zmíněným v odstavci 1.
(1) Ministerstvo financí, na Slovensku pověřenectvo
financí, může k zamezení nesrovnalostí,
které by v důsledku tohoto zákona mohly vzniknouti,
povoliti
a) úlevy uvedené v § 3 zcela nebo zčásti
pro pozůstalosti po osobách, které se staly
obětmi nepřátelského násilí,
persekuce nebo války nebo jejich přímých
důsledků i v jiných případech,
než které jsou uvedeny v §§ 1 a 2 tohoto
zákona,
b) úlevy uvedené v § 3 zcela nebo zčásti
pro pozůstalosti po účastnících
národního boje za osvobození nebo po obětech
nepřátelské persekuce nebo války v
případech uvedených v § 2 i tehdy, jestliže
daň z obohacení nebo poplatky byly pravoplatně
vyměřeny a zaplaceny v zemích České
a Moravskoslezské před 5. květnem 1945, na
Slovensku před 1. zářím 1944, a to
na žádost podanou do 31. března 1947,
c) úplné nebo částečné
osvobození od daně z obohacení a od poplatku
nemovitostního pro jiná než v § 4 uvedená
věnování k podpoře osob jmenovaných
v § 1 tohoto zákona, pokud utrpěly škodu
na zdraví nebo na majetku nebo k podpoře příslušníků
jejich rodin nebo pozůstalých.
(2) Vznikne-li přiznáním úlev podle
odstavce 1 z platby učiněné před 31.
říjnem 1945 přeplatek, podléhá
tento přeplatek ustanovení § 7 dekretu presidenta
republiky ze dne 19. října 1945, č. 91 Sb.,
o obnovení československé měny.
(1) Dary poskytnuté v době branné pohotovosti
státu účastníkům národního
boje za osvobození, pokud jich bylo použito pro činnost
směřující k osvobození Československé
republiky, jakož i dary, poskytnuté v téže
době politickým vězňům přímo
do koncentračních a podobných táborů
nebo do vězení, jsou osvobozeny od daně darovací.
(2) Vdovám a sirotkům po obětech nacistické
persekuce, jimž byly v důsledku ztráty živitele
poskytnuty v době před účinností
tohoto zákona dary, přísluší
též osvobození od daně darovací
a od poplatku nemovitostního v rozsahu, stanoveném
§ 3, odst. 2.
(3) Věnování k účelům
vědeckým, vyučovacím, dobročinným,
lidumilným, náboženským nebo kulturním,
zejména k znovuvybudování a zachování
kulturních a historických budov a památek
válkou zničených, učiněná
v letech 1945 až 1948 k uctění památky
účastníků národního
boje za osvobození nebo obětí nepřátelské
persekuce nebo na paměť osvobození Československé
republiky, jsou osvobozena od daně darovací a od
poplatku nemovitostního.
Právní listiny o věnováních
uvedených v §§ 4 až 6 a jiné písemnosti
a úřední úkony, jichž jest třeba
k uskutečnění takových věnování
a k uplatnění úlev podle tohoto zákona,
jsou osvobozeny od poplatků a dávek za úřední
úkony ve věcech správních.
(1) Tento zákon nabývá účinnosti
dnem vyhlášení. Jeho ustanovení se však
použije též, vznikl-li nárok státu
na daň z obohacení, poplatky nebo dávky v
tomto zákoně uvedené před jeho účinností,
avšak u pozůstalostí, z nichž dávky
byly pravoplatně vyměřeny a zaplaceny v zemích
České a Moravskoslezské před 5. květnem
1945, na Slovensku před 1. zářím 1944,
jen v rámci § 5.