Je obecně známo, že mimořádný
rozsah retribuční agendy nemohl býti zdolán
jen vlastními silami z řad trestních soudců
a státních zástupců a že proto
bylo třeba si vypomoci vedle těchto zvlášť
v trestním soudnictví školených pracovníků
ještě právníky z jiných oborů.
Retribuční soudnictví přineslo pak
s sebou již pro své množství, závažnost
a složitost četných případů
přirozeně i skutečnost, že občas
ojediněle dojde k nežádoucímu průtahu
v některém řízení, neboť
i při pilné práci nejsou soudcové
a veřejní žalobci mnohdy s to učiniti
neprodleně vhodná opatření v běžném
chodu agendy, jak by povaha věci vyžadovala, zejména
vypomáhají-li i osoby, jež pro trestní
soudnictví nejsou zvlášť připraveny.
Ústav pro duševně choré v Bohnicích
sdělil sice v červnu 1946 krajskému soudu
v Táboře, že Alfréd Schmidt jen simuluje
duševní chorobu, naproti tomu však Schmidtův
obhájce předložil jmenovanému soudu
usnesení ze dne 17. července 1946 od opatrovnického
soudu o tom, že je přípustné držet
Alfréda Schmidta v ústavě choromyslných
pro duševní chorobu. Toto usnesení s působností
na 6 měsíců je opřeno o znalecký
lékařský posudek soudního znalce.
Z uvedeného plyne, že nešlo o unikání
trestu s přímým vědomím soudních
orgánů v Táboře.
I když lze míti oprávněné pochybnosti
o vhodnosti dalšího opatření krajského
soudu v Táboře, podle něhož byl pak
v září přezkoumáván
duševní stav Alfréda Schmidta dvěma
soudními znalci od krajského soudu trestního
v Praze, neposkytuje uvedený postup krajského soudu
v Táboře podklad k závěru, že
šlo o vědomou podporu protistátních
živlů soudními orgány, zejména
vyzněl-li zmíněný znalecký
posudek lékařů u krajského soudu trestního
v Praze z 5. října 1946 v tom smyslu, že u
Alfréda Schmidta jeho depresivní stav značně
pominul a bude-li jeho zlepšení pokračovat,
možno s hlediska psychiatrického předpokládat,
že odsouzený bude schopen v několika týdnech
nastoupit svůj trest. Alfréd Schmidt nastoupil trest
dne 12. prosince 1946.
V trestní věci Emila Sluky došlo k průtahu
v převzetí obviněného z ústavu
choromyslných zpět do soudní vazby jednak
postupováním věci od krajského soudu
v Kutné Hoře mimořádnému lidovému
soudu v Praze, jednak z všeobecných příčin
vpředu nadhozených. Bylo učiněno opatření,
aby co nejdříve došlo k dodání
Emila Sluky do soudní vazby. Podle sdělení
věznice krajského soudu trestního v Praze
stalo se tak dne 27. listopadu 1946.
Z vylíčeného stavu věci nutno dovodit,
že ve zmíněných dvou případech
nebylo zjištěno vědomé nebo snad dokonce
záměrné porušování zákona
a vládního programu, tím méně
pak šlo o akce protistátních nebo protilidových
živlů.
Z povahy obou případů třeba soudit,
že skutečný duševní stav obviněných
byl znám jen vyšetřujícím lékařům
a později několika osobám, jež byly
pověřeny písemným vyřízením
sdělení o duševním stavu obviněných,
takže veřejné pohoršení v lidu
nemohlo být postupem soudu vzbuzeno, ani nebyla přivedena
v nevážnost soudcovská nezávislost nebo
dokonce zprofanován soudcovsky stav.