Úplné zrušení povinné dodávky
hus by v přítomné době bylo nehospodárné
a sociálně neopodstatněné z těchto
důvodů:
Stav hus podle úředního sčítání
k 1. červenci 1946 je o 17% menší, než
byl stav předválečný k 1. červenci
1937. Z toho plyne, že nelze v plném rozsahu přijmouti
tvrzení interpelace, že by vázané hospodářství
brzdilo rozvoj chovu hus. Poněvadž pak vyhláška
o povinné dodávce hus v roce 1946 byla vydána
již 15. května 1946 (vyhláška č.
1333, Úř. l. z 18. května 1946) a kontingenty
měly být místními národními
výbory určeny držitelům hus nejpozději
do 14. června t. r., věděli držitelé
hus včas, jaké množství musí
odevzdati, mohli si připraviti krmný plán
a určiti množství, která mohou prodati
volně. Poněvadž dodávka byla stanovena
mírně, zůstalo pro volný trh 2/3
letošních hus. Před válkou se vykupovalo
pro výkrmy v českých zemích asi 29%
celkového stavu.
Zrušení povinné dodávky hus by mělo
však za následek, že by nemohlo býti zabezpečeno
zásobování humánních a sociálních
ústavů, závodních kuchyní,
rekreačních míst pro pracující,
lázní a hostinců. Nehledíc k tomu
byl by znemožněn příděl hus sociálně
nejslabším vrstvám ve městech, které
se nemohou rozjížděti po venkově. Právě
těmto vrstvám obyvatelstva umožňuje
povinná dodávka, že mohou obdržeti husy
na body v každém místě. Bodová
hodnota byla snížena od tohoto období na 20
bodů na 1 kg.
Uvolnění hus by pocítilo nejvíce průmyslové
pohraničí, kde by nebylo možno za úřední
ceny husy dostati. Je odůvodněná obava, že
by se volných hus zmocnil černý obchod. Není
proto možné povinnou dodávku hus v této
době zrušiti, neboť zrušení by poškodilo
spotřebitele i konsumenty.