Ministr zahraničních věcí Jozef Zieleniec
zaslal odpověď na otázku poslance Tomáše
Štěrby dopisem ze dne 24. června 1994.
Podle § 90 zákona ČNR č. 35/1989 Sb.,
o jednacím řádu České národní
rady, v platném znění, předkládám
Poslanecké sněmovně odpověď ministra
zahraničních věcí Jozefa Zieleniece
na otázku poslance Tomáše Štěrby.
Odpověď je přílohou tohoto sněmovního
tisku.
Příloha
V Praze dne 24. června 1994 | |
č.j.: 276.810/94-OKNS |
Vážený pane poslanče,
děkuji Vám za Váš dopis z 2. 5. 1994,
odeslaný 15. 6. 1994. Vašeho zájmu o vyřešení
otázek vztahujících se ke krajanské
problematice si velice vážím a věřím,
že bude i nadále uplatněn v parlamentní
Komisi pro styk s krajany, s níž MZV úzce spolupracuje.
Píšete, že existuje jistá disproporce
při styku našich australských krajanů
s naší zemí. Původ tohoto stavu spatřujete
v komplikovaném získávání statutu
trvalého pobytu na území ČR, přičemž
máte na mysli především osoby české
národnosti s australským státním občanstvím.
Navrhujete také zrušit některá omezení
- povinnost návratných víz, povinnost prokazování
určitého výplatného minima při
žádosti o trvalý pobyt, povinnost notářsky
potvrzeného prokazování ubytování
atd.
Dovolte, vážený pane poslanče, abych
Vás upozornil, že udělování trvalého
pobytu na území ČR je upraveno zákonem
č. 123/1992 Sb., o pobytu cizinců na území
ČSFR. Týž zákon také v paragrafu
8, odst. 2 stanoví povinnost cizince předložit
ke své žádosti určité doklady.
Z paragrafu 9, odst. 1 pak jednoznačně vyplývá,
že rozhodování o žádosti cizince
o udělení dlouhodobého nebo trvalého
pobytu je plně v kompetenci ministerstva vnitra. Tento
zákon se vztahuje na všechny osoby, které nejsou
držiteli státního občanství ČR.
Co se týče našich krajanů, respektive
těch, kteří někdy v minulosti měli
čs. občanství, mohli o jeho navrácení
do konce roku 1993 požádat. Ti, kteří
tak neučinili, jsou podle nyní platných zákonů
považováni z právního hlediska za cizince.
Argumentace národnostními hledisky je pak ve vztahu
k občanskému charakteru českého státu
v podstatě irelevantní.
Ujišťuji Vás však, že i přes
výše uvedené skutečnosti jsem si vědom
nutnosti zvláštního přístupu
k cizincům krajanům a v zásadě respektuji
kontinuitu Zásad politiky vlády ČSFR vůči
krajanům přijatých vládou ČSFR
dne 21. 5. 1992 (usnesení vlády č. 375/92).
V tom smyslu proběhla i jednání MZV s MV
o poskytování trvalého pobytu, která
byla však zaměřena především
na krajany mající zájem o přesídlení
do ČR.
Co se týče víz pro krajany - cizince trvale
žijící ve státech, s nimiž má
ČR vízovou povinnost, v rámci MZV se touto
problematikou zabývají příslušné
odbory sekce právní a konzulární a
zprostředkovaně odbor krajanských a nevládních
styků ze sekce ekonomické a informační.
V současnosti uvažuje i o možnosti zavedení
trvalého víza, ale rovněž v této
otázce je rozhodující stanovisko ministerstva
vnitra Poněkud problematické se v souvislosti se
zmíněnými úvahami ovšem jeví
stanovení zřetelných kritérií
pro poskytování viza tohoto druhu. Již dnes
je zcela evidentní, že nebude možné deklarovat
povinnost ČR trvalé vízum udělovat
nějaké obecně definované kategorii
cizinců (krajané), ale že bude nutné
postupovat přísně individuálně,
přičemž konečné rozhodnutí
bude ponecháno zcela v pravomoci příslušných
orgánů ČR. Jakmile se podaří
tuto záležitost dořešit v souladu se zájmy
ČR i našich krajanů, bude Parlament neprodleně
vyrozuměn.
Závěrem musím k Vašemu dotazu týkajícímu
se mé nedávné návštěvy
Austrálie podotknout, že přístup tamních
krajanů ke vztahu mezi nimi a ČR je velmi pozitivní
a problematika spjatá s Vámi vznesenými připomínkami
byla dotčena jen okrajově. Rozhodně jsem
neměl dojem, že otázka poskytování
trvalého pobytu je našimi krajany v Austrálii
pokládána za důležitou či dokonce
primární.
S úctou
Na vědomí:
PhDr. Milan Uhde
předseda Poslanecké sněmovny
Parlamentu ČR
Vážený pán
Ing. Tomáš Štěrba poslanec
Poslanecká sněmovna Parlamentu ČR