Ústavodárné Národní shromáždění
republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:
(1) Provozování činnosti cestovních
kanceláří podle § 2 ministerského
nařízení ze dne 23. listopadu 1895, č.
181 ř. z. nebo § 22, č. 28 živnostenského
zákona se vyhrazuje národním podnikům,
které zřídí ministr vnitřního
obchodu v dohodě s ministrem financí. Tím
není dotčeno ustanovení § 17, odst.
1, č. 4 zákona ze dne 20. května 1937, č.
86 Sb., o drahách (železničního zákona).
(2) Vyžaduje-li toho důležitý
zájem veřejný, zejména zájem
hospodářský, může ministr vnitřního
obchodu povoliti výjimky z ustanovení odstavce 1.
Ministr vnitřního obchodu, na Slovensku po slyšení
pověřence průmyslu a obchodu, může
vyhláškou v Úředním listě
znárodniti zestátněním s účinností
od 1. ledna 1948 podniky provozující v plném
nebo omezeném rozsahu cestovní kanceláře.
Podniky, které nebudou znárodněny podle §
2 zastaví svou činnost dnem, který určí
ministr vnitřního obchodu vyhláškou
v Úředním listě. Tímto dnem
zanikají jejich oprávnění k provozování
cestovních kanceláří.
(1) Znárodněním nabývá
stát vlastnictví k znárodněnému
majetku.
(2) Znárodnění se týká
a) nemovitostí, budov a zařízení,
b) příslušenství podniku počítajíc
v to všechny movitosti a práva (licence, živnostenská
oprávnění, známky, vzorky a pod.),
směnky, cenné papíry, vkladní knížky,
hotovosti a pohledávky,
c) jiných movitostí a práv, než která
jsou příslušenstvím podniku.
(3) Majetku uvedeného v odstavci 2, písm.
a) až c) se znárodnění týká,
slouží-li nebo je-li určen k provozu znárodněného
podniku, i když náleží někomu jinému
než vlastníku podniku. Patentů a zásob
se znárodnění týká jen, patří-li
vlastníku nebo provozovateli znárodněného
podniku.
(4) Spolu s podnikem se znárodňují
v rozsahu plynoucích z ustanovení odstavců
2 a 3:
a) veškeré podniky a závody náležející
vlastníku nebo provozovateli znárodněného
podniku,
b) veškeré podniky a závody, které tvoří
s podnikem znárodněným hospodářský
celek, i když náleží někomu jinému
než vlastníku znárodněného podniku.
(5) Náleží-li znárodněný
podnik komanditní společnosti na akcie, akciové
společnosti, společnosti s ručením
obmezeným, znárodňuje se veškerý
jejich majetek, jakož i ve stejném rozsahu podniky
koncernové, u kterých jim náleží
více než polovina základního kapitálu
nebo na které mají rozhodující vliv.
(6) Ministr vnitřního obchodu, na Slovensku
po slyšení pověřence průmyslu
a obchodu, může vyjmouti ze znárodnění
jednotlivé majetkové kusy, majetkové soubory
nebo práva, pokud jich není nezbytně třeba
k provozu národního podniku, a ponechati je dosavadnímu
vlastníku, kterému může zároveň
uložiti podmínky, zejména podmínku,
že do stanovené lhůty zřídí
ve prospěch národního podniku služebnost
nebo užívací právo.
(7) O rozsahu znárodnění podle
odstavců 2 až 5 rozhoduje ministr vnitřního
obchodu, na Slovensku po slyšení pověřence
průmyslu a obchodu. Pro řízení o zjištění
rozsahu znárodnění neplatí ustanovení
vládního nařízení ze dne 13.
ledna 1928, č. 8 Sb., o řízení ve
věcech náležejících do působnosti
politických úřadů (správní
řízení).
Ministr vnitřního obchodu, na Slovensku po slyšení
pověřence průmyslu a obchodu, může
uložiti vlastníku cestovní kanceláře,
jejíž činnost byla zastavena podle § 3,
aby převedl části majetkových podstat
zastavené cestovní kanceláře za náhradu
podle § 9 do vlastnictví národního podniku,
který zároveň určí.
(1) Národní podnik (§ 10), do kterého
se začleňuje majetková podstata znárodněného
podniku, vstupuje v den jejího převzetí v
závazky znárodněného podniku. Do závazků,
podle nichž má majetková podstata nebo provozní
zařízení znárodněného
podniku přejíti po dni počátku účinnosti
tohoto zákona na třetí osobu, nevstupuje
národní podnik, do kterého byla tato podstata
nebo zařízení začleněno. Za
závazky znárodněného podniku se nepokládají
osobní daně, dávky a poplatky bývalého
vlastníka a majetková podstata znárodněného
podniku ani národní podnik, do něhož
bude začleněna, za ně neručí.
Osobními daněmi a dávkami se rozumí
daň důchodová, válečný
příspěvek, daň rentová přímo
vybíraná, daň z majetku podle vládního
nařízení ze dne 16. prosince 1942, č.
410 Sb., o dani z majetku, majetkové dávky podle
zákona ze dne 15. května 1946, č. 134 Sb.,
o dávce z majetkového přírůstku
a o dávce z majetku a mimořádné dávky
podle zákona ze dne 31. října 1947, č.
185 Sb., o mimořádné jednorázové
dávce a mimořádné dávce z nadměrných
přírůstků na majetku. Způsob
úhrady těchto osobních daní a dávek
stanoví ministr financí vyhláškou v
Úředním listě. Začlení-li
se majetková podstata do několika národních
podniků, určí ministr vnitřního
obchodu, na Slovensku po slyšení pověřence
průmyslu a obchodu, zároveň s opatřením
podle § 10, do kterých závazků vstoupí
jednotlivý národní podnik. Ministr vnitřního
obchodu dále určí v dohodě s ministrem
financí, na Slovensku též po slyšení
pověřenců průmyslu a obchodu a financí,
do kterých závazků, patřících
k jiným než znárodněným majetkovým
podstatám, začleněným podle §
10, národní podnik vstupuje; za závazky patřící
k podniku nebo závodu, který náleží
státu, se nepokládají povinnosti, které
vyplývají z poskytnutí prostředků
státem, pokud přesahují bilanční
hodnotu jiného než investičního majetku.
(2) U závazků, které jsou hospodářsky
neodůvodněné, počítajíc
v to závazky ze služebních smluv, zaručujících
zaměstnancům nepřiměřeně
vysoké platy, zaopatřovací požitky,
odbytné a pod., může se národní
podnik domáhati zrušení nebo jiné přiměřené
úpravy. Nedojde-li o tom k dohodě, rozhodne rozhodčí
soud zřízený podle zákona ze dne 21.
listopadu 1946, č. 228 Sb., o rozhodčích
soudech pro úpravu některých závazků
národních podniků.
(3) Za závazky znárodněného
podniku nebo jiných začleněných majetkových
podstat (§ 10) stát neručí, ani když
dojde k úpravě závazků podle §
7.
(1) Jsou-li znárodněný podnik
nebo jiná začleněná majetková
podstata ke dni převzetí předluženy,
může národní podnik požádati
soud, aby do výše obecné ceny aktiv předluženého
podniku nebo předlužené podstaty ke dni převzetí
upravil uspokojení závazků, patřících
k tomuto podniku nebo k této podstatě a určil
jejich splatnost, přihlížeje k hospodářským
možnostem národního podniku.
(2) Věřitelé jsou povinni na vyzvání
soudu vyhláškou v Úředním listě
ve lhůtě soudem stanovené přihlásiti
své nároky k řízení o návrhu
podle odstavce 1; neučiní-li tak, jejich nároky
proti národnímu podniku zanikají.
(3) Úprava podle odstavce 1 se provede takto:
a) nedotčeny zůstávají závazky
vyplývající z nároků věřitelů
na vyloučení věcí z podstaty znárodněného
podniku nebo jiné začleněné majetkové
podstaty, pokud takové nároky nezanikly znárodněním;
b) nedotčeny zůstávají též
závazky, vyplývající z nároků
věřitelů, majících právo
na oddělené uspokojení z určité
věci, pokud jsou kryty hodnotou této věci;
c) ostatní závazky, které podle pořadí
jim příslušejícího [písm.
d)], nebudou plně kryty rozdílem mezi obecnou cenou
aktiv znárodněného podniku nebo jiné
začleněné majetkové podstaty a hodnotou
závazků, které podle ustanovení písm.
a) a b) zůstanou nedotčeny, se uspokojí poměrně.
Za takovéto závazky se pokládají také
závazky uvedené pod písm. b), které
nejsou kryty způsobem tam uvedeným;
d) závazky, na něž se vztahují ustanovení
písm. c), se zařazují podle pořadí
do čtyř tříd. Do prvé třídy
náležejí náklady řízení,
do druhé až čtvrté třídy
náležejí závazky, které podle
obdoby konkursního řízení náležejí
do prvé až třetí třídy.
Závazky téže třídy mají
mezi sebou stejné pořadí.
(4) Pokud závazky podle pořadí
jim příslušejícího nebudou uspokojeny
úpravou podle odstavce 3, nepůsobí proti
národnímu podniku. Úprava závazků
podle odstavce 3 působí toliko proti národnímu
podniku.
(5) Zákonem budou vydány podrobné
předpisy o příslušnosti soudní,
o řízení podle předcházejících
odstavců, o jeho účincích na promlčení
pohledávek, na spory, na exekuční a konkursní
řízení a na práva na oddělené
uspokojení a o způsobu, jak se zjišťují
nároky věřitelů.
(1) Národní podnik může odporovati
právním jednáním, která vykonal
vlastník majetku znárodněného podle
oddílu I po 27. říjnu 1945 v úmyslu
poškoditi nebo ztížiti znárodnění
nebo zavléci ve svůj nebo cizí prospěch
majetkové hodnoty.
(2) Odporovati lze do dvou let ode dne uveřejnění
vyhlášky, kterou se o znárodněném
majetku činí opatření podle §
10. Jinak platí přiměřeně ustanovení
zákona ze dne 27. března 1931, č. 64 Sb.,
kterým se vydávají řády konkursní,
vyrovnací a odpůrčí.
(3) Právní jednání o převodu
podniků (§ 1) nebo o převodu kapitálových
účastí na společnostech, jejichž
podniky se znárodňují podle oddílu
I, pokud byla uzavřena v době dvou měsíců
přede dnem znárodnění, jsou platná
jen, schválí-li je ministerstvo vnitřního
obchodu.
(1) Pokud není stanoveno jinak, přísluší
za majetek znárodněný podle oddílu
I a za majetkové podstaty (jejich části)
převedené do vlastnictví národního
podniku podle § 5 náhrada; platí o ní
přiměřeně ustanovení §§
7 až 11 dekretu presidenta republiky ze dne 24. října
1945, č. 100 Sb., o znárodnění dolů
a některých průmyslových podniků,
ve znění zákona ze dne 1948, č. Sb.
(dále jen "dekret").
(2) Náhrada se neposkytuje za majetek znárodněný
podle oddílu I, který ke dni znárodnění
vlastnicky náležel nebo náleží
osobám fysickým, jež byly nebo budou pravoplatně
odsouzeny soudy pro zločin nebo přečin spáchaný
do dne znárodnění
a) po 5. květnu 1945 podle zákona ze dne 19. března
1 923, č. 50 Sb., na ochranu republiky, ve znění
předpisů jej měnících a doplňujících
nebo
b) podle § 43 dekretu nebo
c) podle zákona ze dne 13. února-1947, č.
15 Sb., o stíhání černého obchodu
a podobných pletich nebo
d) podle zákona ze dne 13. února 1947, č.
27 Sb., o trestní ochraně provádění
dvouletého hospodářského plánu
nebo
e) podle zákona ze dne 18. července 1946, č.
165 Sb., o trestní ochraně národních
podniků, znárodněných podniků
a podniků pod národní správou.
(3) O použití cenných papírů
odpovídajících hodnotě znárodněného
majetku, za který se neposkytuje náhrada osobám
uvedeným v odstavci 2, platí přiměřeně
ustanovení § 5, odst. 2, č. 2 zákona
ze dne 11. března 1948, č. 51 Sb., o úpravě
některých finančních poměrů
národních podniků průmyslových
a potravinářských.
(1) Z majetkových podstat znárodněných
podniků, z majetkových podstat nabytých státem
konfiskací nebo jiným způsobem, z podniků
a závodů, které náleží
státu a z jiného majetku státního
zřídí ministr vnitřního obchodu
v dohodě s ministrem financí, na Slovensku též
po slyšení pověřenců průmyslu
a obchodu a financí, národní podniky, nebo
je začlení do národních podniků.
(2) Ministru vnitřního obchodu, na Slovensku
po slyšení pověřence průmyslu
a obchodu, přísluší zříditi
odštěpný (vedlejší) závod
národního podniku.
(3) Zřízení národního
podniku nebo odštěpného (vedlejšího))
závodu se vyhlásí v Úředním
listě.
(4) Ministr vnitřního obchodu může
v dohodě s ministrem financí, na Slovensku také
po slyšení pověřenců průmyslu
a obchodu a financí, vyjmouti z národních
podniků jednotlivé majetkové kusy a práva,
nepotřebuje-li jich národní podnik nezbytně
ke svému provozu a přenechati je v dohodě
s věcně příslušným ministrem,
k začlenění do podniků, ústavů
nebo zařízení, které tomuto ministru
přísluší zřizovati.
(5) Opatření podle odstavce 1 se činí,
jde-li o majetkovou podstatu konfiskovanou podle dekretu presidenta
republiky ze dne 25. října 1945, č. 108 Sb.,
o konfiskaci nepřátelského majetku a Fondech
národní obnovy, jakož i pokud jde o majetkové
podstaty spravované podle § 16 zákona ze dne
16. května 1946, č. 128 Sb., o neplatnosti některých
majetkově-právních jednání
z doby nesvobody a o nárocích z této neplatnosti
a z jiných zásahů do majetku vzcházejících,
po slyšení předsedy příslušného
osidlovacího úřadu.
(6) Rozsah majetkových podstat, jichž se
týkají opatření uvedená v odstavci
5, určí ministerstvo vnitřního obchodu
v dohodě s osidlovacím úřadem a Fondem
národní obnovy, na Slovensku též po
slyšení pověřenectva průmyslu
a obchodu, přiměřeně podle předpisů
pro příděl konfiskovaného majetku.
Národní podniky odvádějí přebytky
svých výtěžků státní
pokladně.
O právním postavení a organisaci národních
podniků, o vyrovnání některých
daňových závazků, o úhradě
za konfiskované majetkové podstaty a o osvobození
od daní, poplatků a dávek platí přiměřeně
ustanovení §§ 13, 15 až 17, § 18, odst.
1, §§ 19 až 36, 40 až 42 dekretu, Pravomoc
ústředního (oblastního) orgánu
podle §§ 21, 22 a 27 dekretu a § 13, odst. 2 tohoto
zákona vykonává ministr vnitřního
obchodu, na Slovensku po slyšení pověřence
průmyslu a obchodu.
Ode dne vyhlášení tohoto zákona platí
pro vlastníka nebo jiného provozovatele cestovní
kanceláře, u osob právnických pro
orgán povolaný zastupovati je na venek, po případě
pro národního správce, ustanovení
§§ 37 a 38 dekretu, při čemž k platnosti
právních jednání přesahujících
běžnou správu jest třeba předchozího
souhlasu ministerstva vnitřního obchodu, které
jej na Slovensku udělí po slyšení pověřenectva
průmyslu a obchodu, nebo orgánu ministerstvem vnitřního
obchodu pověřeného.
(1) Dokud jej nezačlení do národního
podniku, může ministr vnitřního obchodu,
na Slovensku po slyšení pověřence průmyslu
a obchodu, ustanoviti do znárodněného podniku
svého zmocněnce.
(2) Zmocněnec spravuje zatímně
podnik obdobně podle ustanovení § 37 dekretu.
Ustanovením zmocněnce se zrušuje národní
správa zavedená podle dekretu presidenta republiky
ze dne 19. května 1945, č. 5 Sb., o neplatnosti
některých majetkově-právních
jednání z doby nesvobody a o národní
správě majetkových hodnot Němců,
Maďarů, zrádců a kolaborantů
a některých organisací a ústavů,
po případě podle nařízení
Slovenské národní rady ze dne 5. června
1945, č. 50 Sb. n. SNR, o národní správě.
(3) Pro ustanovení zmocněnce a jeho odvolání
platí obdobně ustanovení §§ 14
až 16, 18 a 19 dekretu č. 5/1945 Sb., po případě
podle §§ 13 až 15, 17 a 18 nařízení
č. 50/1945 Sb. n. SNR.
(4) Právní jednání vlastníků,
držitelů a správců, která se
týkají majetkové podstaty podniku, pro nějž
byl ustanoven zmocněnec, jsou, pokud k nim došlo po
jeho ustanovení, neplatná.
(5) Při výkonu své funkce podléhá
zmocněnec dozoru ministra vnitřního obchodu;
ustanovení §§ 22 a 23 dekretu č. 5/1945
Sb., po případě § 20, odst. 1, věty
druhé a §§ 21 a 22 nařízení
č. 50/1945 Sb. n. SNR platí obdobně.
(1) Dosavadní vlastníci, držitelé
nebo národní správci cestovních kanceláří
podají ministerstvu vnitřního obchodu hlášení,
jehož vzor vyhlásí ministr vnitřního
obchodu v Úředním listě. Toto hlášení
jest podati do 15 dnů ode dne vyhlášení
vzoru. V řízení musí spolupůsobiti
též osoby, které k tomu budou vyzvány
ministerstvem vnitřního obchodu. Hlášení
má býti podepsáno i závodní
radou nebo závodním důvěrníkem;
pokud hlášení nepodává dosavadní
vlastník nebo držitel znárodněného
majetku, je povinen připojiti k němu své
vyjádření.
(2) Osoby, uvedené v odstavci 1 jsou povinny
spolupůsobiti při sestavování účetních
uzávěrek za dobu do znárodnění,
pokud k tomu budou vyzvány příslušným
ústředním orgánem.
Národní podniky (§ 10) umístí
ve svých službách podle možnosti především
zaměstnance podniků dotčených tímto
zákonem.
(1) Kdo se dopustí pletich v úmyslu,
aby znárodnění podniků podléhajících
znárodnění zestátněním
zmařil nebo zvýšenou měrou ztížil,
bude potrestán pro zločin těžkým
žalářem od jednoho roku do pěti let
a trestem na penězích do deseti milionů Kčs;
v oboru působnosti trestního zákona zák.
čl. V/1878 vysloví soud zároveň ztrátu
úřadu a dočasné odnětí
politických práv.
(2) Kdo poruší některé ustanovení
tohoto zákona nebo nařízení podle
něho vydaných, bude potrestán, nejde-li o
čin soudně trestný, okresním národním
výborem pro správní přestupek trestem
na penězích (pokutou) do pěti milionů
Kčs a trestem na svobodě (vězením,
uzamčením) do šesti měsíců
nebo některým z těchto trestů; pro
případ nedobytnosti trestu na penězích
uloží se náhradní trest na svobodě
podle míry zavinění do šesti měsíců.
Uloží-li se oba tresty zároveň, nesmí
trest na svobodě spolu s náhradním trestem
za nedobytný trest na penězích činiti
více než šest měsíců.
(3) Tresty na penězích připadají
státu.
(1) Ukládá-li soud nebo okresní
národní výbor trest na penězích
zaměstnanci, zmocněnci, zástupci nebo jinému
orgánu fysické nebo právnické osoby,
při jejímž zastoupení byl čin
trestný podle § 21 spáchán, může
vysloviti, že tato osoba ručí za uložený
trest rukou společnou a nerozdílnou.
(2) Tato osoba musí býti, je-li soudu
(okresnímu národnímu výboru) známa,
obeslána k jednání v první stolici
a je oprávněna přednésti skutkové
okolnosti, jež mohou míti význam pro posouzení
věci a činiti návrhy.
(3) Výrok o ručení třeba
pojmouti do rozsudku (trestního nálezu) a osoba
tímto výrokem postižená má právo
bráti jej v odpor odvoláním. V řízení
pro soudně trestný čin může se
veřejný žalobce odvolati také tehdy,
když takový výrok nebyl učiněn.
O odvolání proti takovému výroku platí
totéž, co o odvolání proti výroku
o trestu.
(4) Tresty na penězích se dobývají
na osobě, jíž bylo ručení uloženo,
podle všeobecných ustanovení platných
o trestech na penězích.
(1) Při odsouzení pro zločin podle
§ 17, odst. 1 nebo při odsouzení pro správní
přestupek podle § 17, odst. 2 k trestu na svobodě
nebo na penězích přesahujícímu
jeden milion Kčs, uveřejní se rozsudek (trestní
nález) v jednom nebo několika denních listech
určených rozsudkem (trestním nálezem)
na útraty odsouzeného.
(2) Soud (okresní národní výbor)
stanoví, zda mají býti uveřejněny
i důvody rozsudku (trestního nálezu) nebo
jejich podstatný obsah ve znění, které
sám určí.
Z odsuzujícího trestního nálezu lze
se do patnácti dnů od jeho doručení
odvolati k zemskému národnímu výboru,
který rozhodne s konečnou platností. Odvolání
jest podati u okresního národního výboru,
který nález vydal. Odvolání má
odkladný účinek.
Přestupky tohoto zákona se promlčují
ve třech letech.
Tento zákon nabývá účinnosti
dnem 1. ledna 1948, s výjimkou ustanovení §
1, které nabývá účinnosti dnem
vyhlášení; provede jej ministr vnitřního
obchodu v dohodě se zúčastněnými
členy vlády.
Podle zákona mají býti znárodněny
všechny cestovní kanceláře, které
po živnostensku zprostředkovávají nebo
svými prostředky samy provádějí
různé služby, které mají usnadniti
cestovní ruch občanstva. Jde o koncesované
živnosti podle § 24 živnostenského řádu,
po případě § 22 živnostenského
zákona, které se po živnostensku zabývají
zejména vydáváním jízdních
lístků tuzemských i cizozemských dopravních
prostředků, pořádáním
okružních cest, společných cest, zábavných
vlaků a jízd, vydáváním hotelových
poukázek, zprostředkováním cestovních
pojištění a jinými činnostmi,
umožňujícími organisování
a provádění cest. Cestovní kanceláře
v rukou soukromých podnikatelů, kteří
převážně využívali svého
oprávnění k osobnímu obohacování
bez zřetele na vyšší zájmy cestovního
ruchu, pozbývají za dnešního socialistického
uspořádání společnosti svého
opodstatnění.
Pokud budou národní podniky zřízené
podle tohoto zákona používati vlastních
dopravních prostředků, mohou tak činiti
jen na podkladě živnostenského oprávnění,
uděleného podle platných zákonných
předpisů.
Pracující lid měst i venkova má právo
na dokonalou zdravotní i kulturní péči,
jejíž podstatnou součástí je
pobyt v přírodě a rekreace. Aby zotavovací
akce mohly míti co největší úspěch
a mohly plně sloužiti využití volných
chvil pracujícího lidu, je třeba postaviti
do služeb tohoto úkolu národní cestovní
kancelář, vybavenou dokonale dopravními a
technickými prostředky a odbornými silami,
která by mohla co nejúčelněji a nejhospodárněji
plniti své úkoly v zájmu nejširších
vrstev pracujícího lidu. Kromě cest za rekreací
a poznáním krás naší vlasti má
býti pracujícím umožněna též
návštěva ciziny za pomoci vzájemných
odborových organisací a těsné spolupráce
se zahraničními kancelářemi jiných,
zejména slovanských států. Při
uskutečňování těchto akcí
může býti dokonalým partnerem s naší
strany jen jednotně řízená národní
cestovní kancelář.
Velký národní podnik s hustou sítí
filiálek znamená také značný
přínos po stránce náborové
i hospodářské (jistota devisového
přínosu).
Za změněné politické a hospodářské
situace není možno připustiti, aby cestovní
ruch, který značně ovlivňuje státní
platební bilanci a přispívá k vyrovnání
hospodářských hodnot uvnitř státu
byl nadále předmětem zisku soukromého
podnikání. Proto má býti tato činnost
nadále vyhražena národnímu podniku,
který bude zřízen ministrem vnitřního
obchodu. Při tom není úmyslem tohoto opatření
postihnouti i tuzemské representace zahraničních
cestovních kanceláří. Ministr vnitřního
obchodu má podle § 1, odst. 2 možnost, aby pro
ně stanovil výjimku z ustanovení odstavce
1.
Další vznikání nových soukromých
cestovních kanceláří vedle národního
podniku zákon nedovoluje a vyhražuje tuto činnost
nadále jedině národnímu podniku. Aby
bylo umožněno jeho zřízení a
využity prostředky k umožnění jeho
činnosti jest podle § 2, odst. 1 ministr vnitřního
obchodu zmocněn, aby znárodnil zestátněním
některé cestovní kanceláře,
které budou určeny vyhláškou a to s
účinností ode dne 1. ledna 1948. Ostatní
podniky, které nebudou znárodněny, pokračují
prozatím ve své činnosti až do dne,
který bude stanoven. Aby bylo možno využíti
i jednotlivých zařízení těchto
zastavených cestovních kanceláří,
může ministr vnitřního obchodu přikázati
jejich vlastníku, aby tyto majetkové části
převedl do majetku národního podniku a to
za náhradu, jaká je stanovena pro majetek znárodněný.
Rozsah znárodnění, organisace národního
podniku a začlenění jiných podstat,
jakož i ostatní otázky společné
všem národním podnikům, jsou upraveny
obdobně jako v dekretu č. 100/1945 Sb. ve znění
předpisů jej měnících a doplňujících.
Kde při zřizování národních
podniků podle tohoto zákona nebo kterýmkoliv
jiným organisačním opatřením
ministra nebo ministerstva vnitřního obchodu podle
navrženého zákona budou dotčeny zájmy
jiného resortního ministerstva, bude ministr po
případě ministerstvo vnitřního
obchodu postupovati vždy v dohodě s dotyčným
resortním ministrem (ministerstvem), i když tato součinnost
není výslovně normována.
Poněvadž státní dopravní správa
má velký podíl a zájem na vybudování
dopravních kanceláří v Československé
republice a má značné zkušenosti v tomto
oboru, budou tyto okolnosti respektovány při jmenování
představenstev a při organisaci národních
podniků zřízených podle tohoto zákona.
Národní podniky podle možností umístí
ve svých službách přednostně
zaměstnance podniků znárodněných
nebo zastavených podle tohoto zákona. Účinnost
§ 1 zákona, která stanoví výhradní
oprávnění pro provozování činnosti
cestovní kanceláře pro národní
podnik, byla stanovena ode dne vyhlášení zákona,
zatím co účinnost ostatních ustanovení
nastává již dnem 1. ledna 1948.