Ústavodárné Národní shromáždění
republiky Československé usneslo se na tomto zákoně:
(1) Ustanovení tohoto zákona se vztahují
na děti mladší 18 let věku, které
jsou československými státními občany,
jejichž nárok na výživné vůči
osobám povinným poskytovati jim výživu
byl stanoven pravoplatným soudním rozhodnutím,
soudním smírem nebo vykonatelným notářským
(veřejnonotářským) spisem, je-li vymáhání
nároku na výživné obtížné
(dále jen "oprávněné osoby").
(2) Vymáhání nároku na výživné
jest obtížné, lze-li důvodně
míti za to, že by exekuce v dohledné době
nevedla k cíli, zejména nebylo-li možno exekucí,
vedenou pro splatnou dávku výživného,
dosíci uspokojení nároku v době 3
měsíců od povolení exekuce.
(3) Ministerstvo sociální péče může
v dohodě s ministerstvem zahraničních věcí
prominouti podmínku československého státního
občanství v jednotlivých případech
hodných zvláštního zřetele.
Jsou-li jinak splněny podmínky uvedené v
§ 1, lze ustanovení tohoto zákona vztáhnouti
i na děti starší 18 let věku, nikoliv
však starší 24 let věku,
a) pokud se připravují vědecky nebo odbor
ně pro své budoucí povolání
(jako studující na řádném učilišti,
učni, praktikanti a pod.), nebo
b) pokud jsou pro duševní nebo tělesnou vadu
nezpůsobilé k výdělku, nepřevýšil-li
v předchozím kalendářním čtvrtletí
jejich vlastní příjem včetně
výživného částku 1.800 Kčs.
(1) Stát poskytuje z.a předpokladů uvedených
v §§ 1 a 2 prostřednictvím komisí
"okresní péče o mládež",
zřízených podle § 1 zákona ze
dne 19. března 1947, č. 48 Sb., o organisaci péče
o mládež (dále jen "komise") oprávněným
osobám na.jejich žádost zálohy na výživné,
a to ve výši nejblíže splatné měsíční
dávky výživného (§ 6, odst. 4),
vždy k pátému dni každého měsíce,
po dobu, dokud trvají předpoklady podle §§
1 nebo 2.
(2) Oprávněné osoby nesmějí
si ponechati bez souhlasu komise nijaké plnění
od dlužníka nebo poddlužníka, placené
na úhradu dávek výživného splatných
po dni, kdy byla poskytnuta první záloha. Ponechá-li
komise toto plnění oprávněné
osobě, zastavuje se výplata zálohy na výživné
na dobu, které odpovídá výše
plnění dávek dlužníkem nebo poddlužníkem.
(1) Poskytnutím zálohy podle § 3 přechází
nárok oprávněné osoby na výživné
na stát, a to do výše poskytnuté zálohy
(§ 3, odst. 1, § 6, odst. 4).
(2) Pro vymáhání nároku uvedeného
v odstavci 1 státem platí předpisy o vymáhání
nároku na výživné oprávněnou
osobou.
(3) Dlužník je povinen platiti komisi vedle dlužné
dávky výživného zvláštní
příspěvek ve výši 10% této
dávky, který připadá státu.
Vede-li oprávněná osoba exekuci k zajištění
nároku na výživné, vstupuje stát
do tohoto řízení na místo vymáhajícího
věřitele, jakmile komise oznámí exekučnímu
soudu, že stát převzal placení záloh
na výživné podle § 3 (§ 6, odst.
3). Vůči poddlužníku jest změna
vymáhajícího věřitele účinná
až ode dne, kdy byl soudem o tom zpraven.
(1) Žádost o poskytnutí zálohy na výživné
podá oprávněná osoba na úředním
tiskopise, vydaném ministerstvem sociální
péče, u komise, v jejímž obvodu má
své bydliště.
(2) Výměr, jímž povolí poskytování
záloh, doručí komise též dlužníkovi
s výzvou, aby jí platil dávky výživného
splatné od té doby, od kdy byla záloha povolena,
jakož i zvláštní příspěvek
podle § 4, odst. 3.
(3) Komise vyrozumí o poskytnutí zálohy poručenský
(opatrovnický) soud a, je-li vedena proti dlužníkovi
exekuce k zajištění nároku na výživné,
též exekuční soud.
(4) Má-li komise za to, že některou z veřejných
listin uvedených v § 1, odst. 1 bylo výživné
určeno vyšší částkou, než
která odpovídá majetkovým a výdělkovým
poměrům povinné osoby, navrhne poručenskému
(opatrovnickému) soudu, aby výši výživného
z tohoto hlediska přezkoušel. Zjistí-li soud,
že je výživné stanoveno příliš
vysokou částkou, stanoví je pro obor tohoto
zákona tak, aby bylo přiměřené;
komise poskytne zálohu pouze ve výši takto
stanovené. Nárok oprávněné
osoby na rozdíl mezi poskytnutou zálohou a výživným
stanoveným veřejnou listinou uvedenou v § 1,
odst. 1 vůči povinné osobě není
tímto ustanovením dotčen.
Oprávněné osoby jsou povinny bez průtahu
oznámiti komisi všechny okolnosti rozhodné
pro další poskytování záloh a
závažné pro vymáhání záloh
na dlužníkovi.
Jednání a opominutí příčící
se ustanovení § 3, odst. 2 nebo § 7, trestá,
nejde-li o čin přísněji trestný,
okresní národní výbor pokutou do 10.000
Kčs nebo vězením (uzamčením)
do 1 měsíce. Pro případ nedobytnosti
pokuty vyměří se náhradní trest
na svobodě podle míry zavinění do
1 měsíce.
Při provádění tohoto zákona
jsou povinny spolupůsobiti soudy a veřejné
úřady a orgány.
Podání, vysvědčení a úřední
úkony, jichž je třeba k řízení
podle tohoto zákona, s výjimkou řízení
soudního, jsou osvobozeny od poplatků a dávek
za úřední úkony ve věcech správních.
Tento zákon nabývá účinnosti
dnem 1. července 1948; provede jej ministr sociální
péče v dohodě s ministry financí,
vnitra a spravedlnosti.
Úkolem populační politiky státu jest
nejen vytvářeti podmínky pro zvýšení
populačního přírůstku, nýbrž
i zajistiti tomuto přírůstku, t. j. dětem,
možnost co nejpříznivějšího
vývoje. Nejdůležitější podmínkou
vývoje dítěte je pak zajištění
dostatečných finančních prostředků
osobám o děti pečujícím a starajícím
se o jejich výživu, výchovu a všechny
nutné potřeby.
Nároky na výživné dětí,
ať manželských či nemanželských,
vůči rodičům, po případě
prarodičům, rovněž pak alimentační
povinnosti těchto osob vůči dětem,
jsou najisto postaveny a zajištěny předpisy
soukromého práva, a to zejména základními
předpisy všeobecného občanského
zákona, zákona na ochranu osob oprávněných
požadovati výživu, výchovu a zaopatření
č. 4/1931 Sb., jakož i zákonů týkajících
se práva exekučního. I když tyto zákonné
předpisy ve velké míře zajišťují
úhradu na nejnutnější výživu
určitého počtu ohrožených dětí,
přece ponechávají ještě mnoho
dětí bez skutečné možnosti včasného
dosažení finančních prostředků
od osob povinných výživě, t. j. zejména
od otců nemanželských, po případě
od otců manželských, kteří opustili
vlastní rodinu. O této skutečnosti svědčí
stále se opětující zprávy v
denním tisku, volající důrazně
po přísném postupu proti osobám neplnícím
vyživovací povinnost, dále pak zoufalé
dopisy svobodných nebo opuštěných manželských
matek, docházející v hojném počtu
na okresní i zemské péče o mládež,
soudy a ústřední úřady. Obsahem
dopisů je.stále jedno a totéž, totiž
stížnosti, že dlužné dávky
výživného nemohou býti od nedbalých
dlužníků vydobyty a že v důsledku
toho děti trpí nedostatkem.
Z toho důvodu rozhodl se ministr sociální
péče zařaditi tuto otázku do návrhu
vhodných populačních opatření,
jež vláda ve své 91. schůzi schválila.
Při koncepci osnovy byly vzaty v úvahu pokud možno
všechny děti ohrožené neplněním
povinnosti alimentační. Vztažením ustanovení
zákona pouze na děti nemanželské nevyřešilo
by se často velmi tragické postavení dětí
manželských, jejichž rodiče jsou rozloučeni,
rozvedeni, po případě fakticky odděleni
a nežijí ve společné domácnosti.
Nelze připustiti, aby tato velká skupina dětí
zůstala trvale bez pomoci a to zejména v době,
kdy soudržnost rodin velmi utrpěla válečnými
zvraty a kdy následky okupace zasáhly hluboce do
mravní sféry osob k výživě povinných.
Předpokladem oprávnění dětí,
na které se vztahuje tento zákon, je platný
exekuční titul, jímž je stanovena a
vyměřena výše výživného.
Je pravda, že i po uzákonění této
osnovy zůstane přechodně ohrožena ještě
skupina dětí, jejichž alimentační
nárok nemohl být dosud soudem určen, tuto
skupinu dětí nelze však zahrnouti pod tuto
osnovu pro nedostatek určitosti nároku na výživné
a je proto zatím třeba postarati se o tyto děti
v rámci státních sirotčích
podpor cestou administrativní, než bude možno
vyřešiti otázku zajištění
všech dětí zákonem o veřejné
péči o mládež.
Dalším předpokladem oprávnění
uvedených dětí je prokazatelná nemožnost
plného uspokojení splatných dávek
výživného. Bylo by ideální, aby
stát zálohoval výživné určené
pravoplatně soudem všem dětem a převzal
jednání s dlužníkem, po případě
vymáhání nároku sám. Toto opatření
by si však vyžádalo značného administrativního
aparátu. Bylo proto třeba podmíniti oprávnění
dětí obtížností uspokojení
nároku a zajistiti tak alespoň těm nejohroženějším
okamžitou a plynulou pomoc.
Jako nejvhodnější okamžitá pomoc
dětem ohroženým neplněním alimentační
povinnosti osobami povinnými jevilo se plynulé zálohování
dávek výživného v době jejich
splatnosti po tu dobu, pokud trvají zákonem stanovené
podmínky. Zálohování svěřuje
osnova okresním národním výborům,
které je mají prováděti komisemi "okresní
péče o mládež", zřízenými
zákonem z 19. března 1947, č. 48 Sb. o organisaci
péče o mládež. Tyto orgány veřejné
správy se jeví pro úkoly svěřené
jim touto osnovou jako nejvhodnější, neboť
právě ony mají nejen evidenci a nejživější
styk s dětmi nemanželskými a ostatními
dětmi ohroženými neplněním alimentační
povinnosti, nýbrž mají i k disposici odborné
pracovníky, kteří jsou seznámeni s
vymáháním výživného, hlavně
z titulu hromadného poručenství.
Tíže vymáhání dlužného
výživného v důsledku zákonné
cesse nároku dítěte do výše vyplacené
zálohy, se přenáší poskytnutím
zálohy na stát, který bude s to zakročiti
svými orgány proti dlužníkovi spíše,
než matky ohroženého dítěte zápasící
leckdy těžce o získání nejnutnějších
prostředků k zajištění potřeb
dětí.
K usnadnění úkolů orgánů
veřejné správy při vymáhání
dlužných dávek výživného
poskytuje osnova státu kvalifikované postavení
při vymáhání exekučním,
které by jinak náleželo pouze osobě
mající nárok na výživné.
Je samozřejmé, že proti nedbalým dlužníkům
štítícím se práce, bude rovněž
možno postupovati podle příslušných
ustanovení zákona o národní mobilisaci
práce, č. 87/1947 Sb., a tím zvýšiti
předpoklady úspěšného vymáhání
dlužných dávek výživného
státem.
Podle údajů získaných z evidence prováděné
hromadným poručenstvím přicházelo
by v úvahu pro zálohování výživného
asi 52.000 dětí nemanželských. Stanovíme-li
odhadem asi přibližně týž počet
dětí manželských z rodin rozvedených
nebo rozloučených rodičů (evidence
o těchto dětech, pokud se týče úspěšnosti
vymáhání jejich výživných
nároků, neexistuje) a děti překročivších
18 let věku, a vezmeme-li tudíž jako základní
počet dětí 100.000, bylo by třeba
při průměrné výši výživného
500 Kčs na osobu a měsíc, na proplácení
záloh 600 milionů Kčs ročně.
Předpokládáme-li, že se podaří
dvě třetiny proplacených záloh na
dlužnících vydobýti, snížil
by se náklad na 200 milionů Kčs. Na rok 1948,
v němž ministerstvo sociální péče
nemá dostatečných prostředků
rozpočtově zajištěných na provádění
tohoto zákona, opatřilo by úhradu zápůjčkou
z Fondu rodinných přídavků. Zvýšení
režijních nákladů státní
správy bude možno hraditi z výtěžku
zvláštního příspěvku zavedeného
tímto zákonem a placeného dlužníkem.
Úhrada zápůjčky učiněné
v roce 1948 ministerstvem sociální péče,
jakož i úhrada na rok 1949 a léta příští,
bude opatřena v rámci schváleného
rozpočtového úvěru ministerstva sociální
péče na příslušná léta.
Získána by byla z výtěžku zvláštní
účelové daně pro svobodné,
jejíž zavedení jest z důvodů
populačních a mravních nejvýše
odůvodněno. Podle statistických údajů
z oboru sociálního pojištění
pořízených koncem roku 1946, byla vyplacena
jen u osob svobodných v českých zemích
v počtu 1,083.341 mzda Kčs 25.136,664.000. Vzhledem
k tomu, že v tomto počtu jsou zachyceny i osoby, které
daní pro svobodné postihovati nelze (na příklad
osoby mladistvé), a že výpočty jsou
sestaveny za předpoklad.u celoroční zaměstnanosti
a nepřihlížejí k výkyvům
v důsledku onemocnění, lze vycházeti
ze základu 15 miliard Kčs; při 2% sazbě
činil by výtěžek daně cca 300
milionů Kčs. K tomu třeba připočísti
pravděpodobný výnos daně z pracovního
důchodu svobodných osob na Slovensku, posuzovaný
podle týchž měřítek, který
by činil zhruba asi 1/6 pravděpodobného
výnosu daně v českých zemích.
Vezmou-li se dále v úvahu svobodné osoby
samostatně hospodařící ve stáří
nad 24 let, které tvoří asi 10 % počtu
svobodných osob téhož věku v nesamostatném
zaměstnání, lze souditi, že výnos
daně takto vymezené by se pohyboval mezi 310 - 380
miliony Kčs ročně, při týchž
výdělkových poměrech jako v roce 1947.
Pro nedostatek úhradových prostředků
bylo třeba omeziti počet dětí, jimž
může býti záloha poskytnuta, způsobem
únosným. Byla proto jednak zásadně
stanovena věková výše 18 let, jednak
byl nárok na zálohování podmíněn
osvědčením, že vymáhání
je obtížné. Obtížnost vymáhání
nebyla ovšem omezena pouze na úplnou nedobytnost splatné
výživné dávky, protože z praxe
je známo, že v celé řadě případů
nelze exekuci proti osobě povinné k výživě
dítěte vésti vůbec, nebo že lze
předem odhadnouti, že exekuce by vůbec k cíli
nevedla. Jsou to případy, kdy dlužník
je v cizím státě, s nímž nemá
ČSR vzájemný exekuční styk,
nebo kdy dlužník je odsouzen k dlouhodobému
trestu na svobodě, po případě platí
trvale nepravidelně nebo neúplně. Dobrodiní
zákona požívají zásadně
českoslovenští státní příslušníci,
zákon však dává možnost v případech
zvláštního zřetele hodných použití
ustanovení tohoto zákona i v případech
cizích státních příslušníků.
Platnost zákona byla vztažena i na některé
případy dětí, které překročily
18 let věku, neboť bylo by tvrdé opouštěti
právě tyto děti v době, kdy je jim
často třeba největší finanční
podpory, na příklad mládeži studující
nebo připravující se jinak na budoucí
povolání, popřípadě dětem
vážně chorým a pod.
Zálohy jsou poskytovány komisemi pouze fakultativně,
t. j. na žádost oprávněné osoby.
Zálohy se ovšem poskytují po tu dobu, pokud
jsou zde podmínky uvedené v § 1, po případě
v § 2. Může se na příklad státi,
že dlužník, který nekonal svou povinnost
alimentační pouze z důvodů tísnivých
hospodářských poměrů, se octne
v příznivější hospodářské
a výdělečné situaci a projeví
ochotu platiti dávky výživného v plné
míře a pravidelně. Tuto ochotu bude ovšem
třeba posuzovati podle opětovaného řádného
plnění. Na přesné instrukce bude pamatováno
v prováděcích předpisech k tomuto
zákonu. Zákaz, který stanoví odstavec
2, je přímým výsledkem převzetí
zálohování výživných dávek
státem a jest dostatečně pružný
v tom směru, že umožňuje převedení
dávky výživného, zaplacené nesprávně
osobě pečující o dítě
na místo komisi, na zúčtování
příští zálohy.
Zálohováním výživného
nemá nijak býti usnadněna situace nedbalého
dlužníka a bylo proto třeba pevně zákonem
stanoviti právní postavení státu vůči
dlužníkovi. Proto se také státu přiznávají
všechny výhody, jichž požívá
osoba mající nárok na výživné
při vymáhání tohoto svého nároku.
K úhradě zvýšených režijních
nákladů vznikajících státní
správě, která provádí některé
úkoly na místě dlužníkově,
zavádí se zvláštní příspěvek,
jejž je dlužník povinen platiti státu
prostřednictvím komise.
Toto ustanovení usnadňuje postavení státu
při vymáhání dlužné dávky
výživného, zachovává mu zejména
výhodnost pořadí v exekučním
řízení.
Žádosti bylo třeba dáti formu úředního
tiskopisu, vydávaného v zájmu jednotnosti
provádění zákona ministerstvem sociální
péče, neboť v něm bude možno pamatovat
na všechny nutné údaje potřebné
pro orgány veřejné správy k vymáhání
nároku, rovněž pak i na poučení
nutné pro osobu zálohu přijímající.
Ustanovením odstavce 4 chce pak zákon předcházeti
zejména těm případům, kdyby
se zúčastněné strany záměrně
předem dohodly o nepřiměřeně
vysokých dávkách výživného
a touto dohodou poškozovaly stát.
Povinnost hlášení bylo třeba uložiti
hlavně z toho důvodu, aby komisi byla umožněna
plynulá evidence, zda trvají stále předpoklady
pro poskytování záloh. Tato hlášení
budou se zejména týkati skutečností
ležících v osobě oprávněné,
na příklad úmrtí, přestěhování
se a pod., nebo v osobě dlužníkově,
na př. změna pracovního místa a pod.
Plnění povinností uložených tímto
zákonem oprávněným osobám bylo
třeba zajistiti trestní sankcí, neboť
lze předpokládati, že se vy skytnou i mezi
oprávněnými osobami živly nepoctivé.
Toto ustanovení nevyžaduje zvláštního
odůvodnění.
Účelem zákona je pomoci dětem, jejichž
nejzákladnější životní podmínky
jsou ohroženy a nebylo by proto účelné
zatěžovati je placením poplatků a dávek
spojených s prováděním tohoto zákona.
Toto ustanovení nevyžaduje zvláštního
odůvodnění.